02004R0138 — LT — 02.05.2022 — 007.001
Šis tekstas yra skirtas tik informacijai ir teisinės galios neturi. Europos Sąjungos institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį. Autentiškos atitinkamų teisės aktų, įskaitant jų preambules, versijos skelbiamos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir pateikiamos svetainėje „EUR-Lex“. Oficialūs tekstai tiesiogiai prieinami naudojantis šiame dokumente pateikiamomis nuorodomis
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 138/2004 2003 m. gruodžio 5 d. dėl žemės ūkio ekonominių sąskaitų Bendrijoje (OL L 033 2004.2.5, p. 1) |
Iš dalies keičiamas:
|
|
Oficialusis leidinys |
||
Nr. |
puslapis |
data |
||
KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 306/2005 2005 m. vasario 24 d. |
L 52 |
9 |
25.2.2005 |
|
KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 909/2006 2006 m. birželio 20 d. |
L 168 |
14 |
21.6.2006 |
|
L 65 |
5 |
8.3.2008 |
||
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 1137/2008 2008 m. spalio 22 d. |
L 311 |
1 |
21.11.2008 |
|
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 1350/2013 2013 m. gruodžio 11 d. |
L 351 |
1 |
21.12.2013 |
|
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) 2019/280 2018 m. gruodžio 3 d. |
L 47 |
7 |
19.2.2019 |
|
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) 2022/590 2022 m. balandžio 6 d. |
L 114 |
1 |
12.4.2022 |
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 138/2004
2003 m. gruodžio 5 d.
dėl žemės ūkio ekonominių sąskaitų Bendrijoje
(tekstas svarbus EEE)
1 straipsnis
Dalykas
Šiuo reglamentu nustatomos žemės ūkio ekonominės sąskaitos Bendrijoje (toliau — ŽŪES), numatant:
ŽŪES metodiką (bendruosius standartus, apibrėžimus, klasifikatorius ir apskaitos taisykles), skirtą palyginamais pagrindais sudaryti sąskaitas Bendrijos reikmėms ir perduoti duomenis, kaip reikalaujama pagal 3 straipsnio nuostatas;
žemės ūkio sąskaitų, sudarytų pagal ŽŪES metodiką, perdavimo terminus.
2 straipsnis
Metodika
Tie deleguotieji aktai priimami tik tuomet, jei jais nekeičiamos svarbiausios I priedo sampratos, jais iš gamintojų nereikalaujama skirti papildomų išteklių Europos statistikos sistemoje tiems pakeitimams įgyvendinti ir jais nenustatoma didelė papildoma našta valstybėms narėms ir respondentams.
Komisija tinkamai pagrindžia tuose deleguotuose aktuose numatytus statistinius veiksmus, prireikus naudodamasi atitinkamų ekspertų informacija, paremta ekonominio naudingumo analize, įskaitant naštos respondentams ir statistikos rengimo išlaidų vertinimą, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 223/2009 ( 1 ) 14 straipsnio 3 dalies c punkte.
3 straipsnis
Perdavimas Komisijai
Tačiau pirmieji NUTS 2 lygio, kaip tai suprantama Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1059/2003 ( 2 ), regioninių žemės ūkio ekonominių sąskaitų (toliau – RŽŪES) duomenys perduodami ne vėliau kaip 2023 m. rugsėjo 30 d.
Tais deleguotaisiais aktais nenustatoma didelė papildoma našta valstybėms narėms ar respondentams.
Komisija tinkamai pagrindžia tuose deleguotuose aktuose numatytus statistinius veiksmus, prireikus naudodamasi atitinkamų ekspertų informacija, paremta ekonominio naudingumo analize, įskaitant naštos respondentams ir statistikos rengimo išlaidų vertinimą, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 223/2009 14 straipsnio 3 dalies c punkte.
3a straipsnis
Statistinių duomenų sklaida
Nedarant poveikio Europos Parlamento ir Tarybos reglamentui (EB) Nr. 1367/2006 ( 3 ) ir Reglamentui (EB) Nr. 223/2009, pagal šio reglamento 3 straipsnį Komisijai (Eurostatui) perduotus duomenis Komisija (Eurostatas) nemokamai platina internete.
3b straipsnis
Kokybės vertinimas
4 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
4a straipsnis
Komiteto procedūra
4b straipsnis
Nukrypti leidžiančios nuostatos
5 straipsnis
Baigiamoji nuostata
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
I PRIEDAS
ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS SĄSKAITOS
(ŽŪES)
TURINYS |
|
Pratarmė |
|
I. |
Bendrosios sąskaitų savybės |
A. |
Įžanga |
B. |
Pagrindinis vienetas ir žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis |
1. |
Pagrindinis vienetas |
2. |
Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis |
3. |
Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla |
C. |
Produkcijos vertinimas |
D. |
Sąskaitų seka |
1. |
Sąskaitų seka, numatyta ►M6 ESS 2010 ◄ |
2. |
ŽŪES sąskaitų seka |
E. |
Duomenų šaltiniai ir skaičiavimo metodai sudarant ŽŪES |
F. |
Klasifikatorius |
1. |
Bendroji dalis |
2. |
Žemės ūkio būdingų veiklos rūšių apibrėžimas |
3. |
Žemės ūkio būdingų vienetų apibrėžimas |
4. |
Įvairios pastabos |
5. |
ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies ir nacionalinių sąskaitų centrinės struktūros žemės ūkio šakos neatitikimai |
II. |
Sandoriai dėl produktų |
A. |
Bendrosios taisyklės |
1. |
Ataskaitinis laikotarpis |
2. |
Vienetai |
3. |
Apskaitos laikas |
B. |
Produkcija |
1. |
Bendrosios pastabos apie ►M6 ESS 2010 ◄ ir ŽŪES produkcijos sąvokas |
2. |
Žemės ūkio veiklos produkcija: kiekiai |
3. |
Neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos produkcija |
4. |
Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcija |
5. |
Produkcijos vertinimas |
C. |
Tarpinis vartojimas |
1. |
Apibrėžimas |
2. |
Tarpinio vartojimo elementai |
3. |
Tarpinio vartojimo vertinimas |
D. |
Pagrindinio kapitalo formavimas |
1. |
BPKF |
2. |
Atsargų pokyčiai |
3. |
Gyvulių kaip „BPKF“ arba „atsargų pokyčių“ apskaita |
III. |
Paskirstymo sandoriai ir kiti srautai |
A. |
Apibrėžimas |
B. |
Bendrosios taisyklės |
1. |
Ataskaitinis laikotarpis |
2. |
Vienetai |
3. |
Paskirstymo sandorių apskaitos laikas |
4. |
Bendrosios pastabos dėl pridėtinės vertės |
C. |
Kompensacija darbuotojams |
D. |
Gamybos ir importo mokesčiai |
1. |
Produktų mokesčiai |
2. |
PVM traktavimas |
3. |
Kiti gamybos mokesčiai |
E. |
Subsidijos |
1. |
Subsidijos produktams |
2. |
Kitos subsidijos gamybai |
F. |
Turto pajamos |
1. |
Apibrėžimas |
2. |
Palūkanos |
3. |
►M6 Renta (žemės ir žemės gelmių turtų) ◄ |
4. |
►M6 Draudimo polisų savininkams priskirtinos investicijų pajamos (neįtraukiamos į ŽŪES) ◄ |
G. |
Kapitalo pervedimai |
1. |
Dotacijos investicijoms |
2. |
Kiti kapitalo pervedimai |
H. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas |
IV. |
Žemės ūkio darbo sąnaudos |
V. |
Žemės ūkio pajamų rodikliai |
A. |
Pajamų ir balansuojančių straipsnių apibrėžimas |
B. |
Vienetų, organizuotų kaip įmonės, pajamų traktavimas |
C. |
Žemės ūkio pajamų rodiklių apibrėžimas |
D. |
Pajamų rodiklių sumavimas Europos Sąjungoje |
E. |
Pajamų rodiklių defliacija |
VI. |
ŽŪES vertinimas palyginamosiomis kainomis |
A. |
Kainų ir apimties matai |
B. |
ŽŪES sudarymo palyginamosiomis kainos principai ir metodas |
1. |
Indekso formulės pasirinkimas |
2. |
Baziniai metai |
3. |
Serijų pateikimas pagal ataskaitinius metus |
4. |
►M6 Pridėtinės vertės apskaičiavimas nustatytų metų kainomis ◄ |
5. |
Produktų mokesčių ir subsidijų produktams suskirstymas į apimties ir kainos sudedamąsias dalis |
VII. |
Regioninės žemės ūkio ekonominės sąskaitos (RŽŪES) |
A. |
Bendrieji principai |
1. |
Įžanga |
2. |
Regioninė ekonomika ir regioninė teritorija |
3. |
RŽŪES pagrindinis vienetas |
4. |
RŽŪES rengimo metodai |
5. |
Rezidavimo vietos sąvoka ir teritorijos sąvoka |
6. |
Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis ir būdingi vienetai |
B. |
Sandoriai dėl produktų |
1. |
Produkcija |
2. |
Tarpinis vartojimas |
3. |
Bendrojo kapitalo formavimas |
C. |
Paskirstymo sandoriai ir kiti srautai |
1. |
Bendrosios taisyklės |
2. |
Pridėtinė vertė |
3. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas |
4. |
Subsidijos |
5. |
Mokesčiai |
6. |
Kompensacija darbuotojams |
7. |
Grynasis likutinis perteklius |
8. |
Palūkanos, renta |
9. |
Žemės ūkio verslo pajamos: bendrosios apskaičiavimo taisyklės |
D. |
Trumpa įgyvendinimo apžvalga |
1. |
Įžanga |
2. |
Regioninio žemės ūkio apibrėžimas |
3. |
Žemės ūkio produkcijos vertinimas |
4. |
Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla |
5. |
Tarpinis vartojimas |
PRATARMĖ
Patikslinus Europos sąskaitų sistemą (ESS 2010) ( 4 ), buvo šiek tiek patikslinta ŽŪES taikoma pagrindinė metodika siekiant užtikrinti derėjimą su ESS, kad būtų užtikrintas valstybių narių ir centrinės nacionalinių sąskaitų sistemos ŽŪES suderinimas ir daromų pakeitimų pagrįstumas. Šis vadovas buvo parengtas atsižvelgiant į šiuos aspektus bei į ŽŪES sudarymo sąvokas, principus ir pagrindines taisykles. Jame taip pat minimi visi derinimai su žemės ūkio srities ypatybėmis.
I. BENDROSIOS SĄSKAITŲ SAVYBĖS
A. ĮŽANGA
1.01. |
Integruotų ekonominių sąskaitų sistema turėtų pateikti sistemingą, palyginamą ir kaip įmanoma išsamesnę ekonominės veiklos apžvalgą, kurią būtų galima naudoti kaip pagrindą analizei, prognozėms ir politinėms priemonėms. Todėl daugybė įvairių ekonominių sandorių ir vienetų, kuriuos apima sistema, turi būti klasifikuojami pagal bendruosius kriterijus ir turi būti aiškiai ir paprastai išdėstyti nuoseklioje sąskaitų ir lentelių sistemoje. |
1.02. |
Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema, kuri buvo parengta pagal Jungtinių Tautų patikslintą nacionalinių sąskaitų sistemą ( ►M6 NKS 2008 ◄ ) ►M6 ( 5 ) ◄ , buvo sukurta atsižvelgiant į konkrečius Europos Sąjungos poreikius. Joje nustatytos sąvokos, apibrėžimai, apskaitos taisyklės ir vienodi klasifikatoriai, kuriuos turi naudoti ES valstybės narės. |
1.03. |
Šalies ūkis — tai daugybės vienetų, atliekančių įvairiausias operacijas siekiant gamybos, finansavimo, draudimo, paskirstymo ir vartojimo, veiklos visuma. Nacionalinių sąskaitų sistemos pagrindu nagrinėjami vienetai ir jų grupės turi būti apibrėžti pagal nagrinėjamus ekonominius modelius. ►M6 ESS 2010 naudojami dviejų rūšių vienetai, o nacionalinė ekonomika suskirstoma dviem atitinkamais būdais. ◄ |
1.04. |
Siekiant analizuoti srautus, susijusius su pajamomis, kapitalu, finansiniais sandoriais ir turtu, itin svarbu parinkti tuos vienetus, kurie atspindi ūkio subjektų (institucinių vienetų) tarpusavio sąveiką. Norint išanalizuoti gamybos procesą, nepaprastai svarbu parinkti tuos vienetus, kurie iliustruoja techninius ir ekonominius santykius (t. y. vietinius veiklos rūšies vienetus ir vienarūšės gamybos vienetus). |
1.05. |
Todėl ekonomiką galima suskirstyti dviem skirtingais būdais:
i)
į institucinius sektorius arba subsektorius, kurie atitinka institucinių vienetų grupes;
ii)
į ekonominės veiklos rūšis, kurias sudaro vietinių veiklos rūšies vienetų grupės (ekonominės veiklos rūšis) arba vienarūšės gamybos vienetai (vienarūšė šaka). |
1.06. |
Pagrindinis ŽŪES tikslas — analizuoti gamybos procesą ir jo metu sukurtas pirmines pajamas, todėl sąskaitos yra pagrįstos ekonominės veiklos rūšies sąvoka. |
1.07. |
ŽŪES — tai palydovinė sąskaita, teikianti papildomos informacijos ir sąvokų, kurios suderintos su žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies savitumu. Nors jų struktūra labai panaši į nacionalinių sąskaitų struktūrą, joms sukurti reikia suformuluoti atitinkamas taisykles ir metodus. |
1.08. |
Reikia skirti žemės ūkio gamybos sukuriamas pajamas nuo žemės ūkio valdų sukuriamų pajamų, prie kurių, be žemės ūkio veiklos pajamų, priskiriamos pajamos, gaunamos iš kitų galimų žemės ūkio valdų šaltinių (nuosavybės, socialinių pervedimų ir pan.). ►M6 Šios dvi skirtingos pajamų rūšys (žemės ūkio gamybos sukurtos pajamos ir žemės ūkio valdų sukurtos pajamos) vertinamos siekiant dviejų skirtingų tikslų, todėl tam reikalingi du atskiri ekonomikos suskirstymo metodai: pirmasis metodas, skirtas ŽŪES, yra pagrįstas gamybos vienetais, kurie apibrėžiami darant nuorodą į ekonominę veiklą; antrasis yra pagrįstas namų ūkiais (t. y. instituciniais vienetais), kurių pagrindinis pajamų šaltinis yra savarankiška žemės ūkio veikla. ◄ |
B. PAGRINDINIS VIENETAS IR ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠIS
1. Pagrindinis vienetas
1.09. |
Siekiant ištirti gamybos proceso ir naudojimosi prekėmis ir paslaugomis srautus, reikia pasirinkti techninio ir ekonominio pobūdžio santykius pabrėžiančius vienetus. Tai reiškia, kad paprastai instituciniai vienetai turi būti suskirstyti į smulkesnius ir labiau vienarūšius vienetus pagal gamybos rūšį. Skirstymas į vietinius veiklos rūšies vienetus (vietinius VRV) skirtas būtent šiam reikalavimui patenkinti (ESS 2010, 2.147) ( 6 ). |
1.10. |
Vietinis veiklos rūšies vienetas (vietinis VRV) yra VRV dalis, atitinkanti vietinį vienetą. Vietinis VRV pagal 2008 m. NSS ir ISIC 4 red. yra vadinamas įstaiga. VPVR priskiriamos visos gamybą vykdančio institucinio vieneto dalys, prisidedančios prie NACE (2 red.) klasės lygio (4 ženklų) veiklos (pamatinis ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, plg. 1.55), be to, jis atitinka vieną ar daugiau veiklą vykdančių institucinio vieneto padalinių. Institucinio vieneto informacinė sistema turi būti pritaikyta nurodyti ar apskaičiuoti kiekvieno vietinio VRV gamybos vertę, tarpinį vartojimą, kompensaciją darbuotojams, likutinį perteklių, užimtumą ir bendrojo pagrindinio kapitalo formavimą (ESS 2010, 2.148). Vietos vienetas – geografiškai apibrėžtoje vietoje esantis institucinis vienetas arba institucinio vieneto dalis, gaminantis prekes ar teikiantis paslaugas. |
1.11. |
Nors vietinis VRV gali sutapti su instituciniu vienetu arba jo dalimi kaip gamintoju; kita vertus, jis niekada negali priklausyti dviem atskiriems instituciniams vienetams. Kadangi praktiškai dauguma prekes gaminančių ir paslaugas teikiančių institucinių vienetų tuo pat metu vykdo kelių skirtingų rūšių veiklą (pagrindinę veiklą ir vienos ar daugiau rūšių nepagrindinę veiklą), juos galima suskirstyti į tokį patį vienetų pagal vietinių VRV skaičių, jeigu turima reikiama informacija. Tačiau vietos VPVR nesukuriamas iš pagalbinės veiklos rūšių (pirkimų, pardavimų, rinkodaros, apskaitos, transporto, sandėliavimo, priežiūros ir pan.; plg. 1.27), nebent jos vykdomos atskiroje vietoje, esančioje kitame regione nei vietinis VRV, kuriam šios paslaugos teikiamos (ESS 2010, 3.13). |
1.12. |
Iš esmės reikėtų traukti į apskaitą tiek vietinių VRV, kiek yra nepagrindinės veiklos rūšių, tačiau gali atsitikti taip, kad statistinė (apskaitos) informacija neleis atskirti vietinio VRV nepagrindinės veiklos arba jos dalių nuo pagrindinės veiklos. Jei prekes gaminantis ar paslaugas teikiantis institucinis vienetas vykdo pagrindinę veiklą ir taip pat vienos ar kelių rūšių nepagrindinę veiklą, jis skirstomas į tokį patį vienetų pagal veiklos rūšį skaičių, o nepagrindinė veikla klasifikuojama atskirai nuo pagrindinės veiklos. Papildoma veikla nėra atskiriama nuo pagrindinės ar nepagrindinės veiklos. Tačiau tam tikrai klasifikavimo sistemos kategorijai priskiriami VPVR gali pagaminti kitokio tipo produktus vykdydami nepagrindinę veiklą, kurios negalima atskirai nustatyti iš turimų apskaitos dokumentų. Taigi VPVR gali vykdyti vienos ar kelių rūšių nepagrindinę veiklą. (ESS 2010, 2.149). |
1.13. |
Laikoma, jog veikla vyksta tada, kai sujungus tokius išteklius, kaip įrenginiai, darbo jėga, gamybos metodai, informacinės sistemos ar produktai, sukuriamos specifinės prekės arba paslaugos. Veikla apibūdinama pagal gamybos sąnaudas (prekes ir paslaugas), gamybos procesą ir produkciją. Pagrindinė vietinio VRV veikla yra ta veikla, kurios pridėtinė vertė, palyginti su bet kokia kita to vieneto veikla, yra didžiausia. Pagrindinė veikla klasifikuojama pagal NACE 2 red., pradedant nuo aukščiausio lygmens ir paskui taikant smulkesnius (ESS 2010, 3.10). |
2. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis
1.14. |
Ekonominės veiklos rūšį galima nustatyti grupuojant visus ta pačia veiklos rūšimi užsiimančius vietinius VRV. Tai leidžia ekonomiką suskirstyti pagal ekonominės veiklos rūšis. Šių ekonominės veiklos rūšių klasifikavimas priklauso nuo tokiu būdu sugrupuotų vienetų pagrindinės veiklos. ►M6 Išsamiausiu klasifikacijos lygmeniu, kaip apibrėžta ESS 2010 2.150 punkte, tam tikros rūšies ekonominei veiklai priklauso visi vienai NACE 2 red. klasei (keturių skaitmenų) priskiriami ir todėl tą pačią pagrindinę veiklą, kaip apibrėžta NACE 2 red., vykdantys vietos VPVR. ◄ |
1.15. |
Nors žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis anksčiau buvo apibrėžiama kaip vienarūšės žemės ūkio gamybos vienetų grupė, vietinis VRV buvo pasirinktas kaip pagrindinis ŽŪES apibūdinimo vienetas, kad būtų galima i) ŽŪES nagrinėti pagal žemės ūkio ekonominę padėtį, t. y. visiškai atsižvelgti į tam tikrų neatskiriamų ne žemės ūkio nepagrindinių veiklų buvimą vertinant visą žemės ūkio vienetų gamybos veiklą, ir ii) nenukrypti nuo likusių nacionalinių sąskaitų. Taip pereinama nuo vienarūšės gamybos vieneto ir vienarūšės šakos sąvoka pagrįsto analitinio metodo prie vietinio VRV ir ekonominės veiklos rūšies sąvoka pagrįsto statistinio metodo. |
1.16. |
Neatskiriama, ne žemės ūkio nepagrindinė veikla yra ta, kurios išlaidų negalima atskirti nuo žemės ūkio veiklos išlaidų, pavyzdžiui, ūkio produktų perdirbimas ūkyje, miškininkystė, medienos ruoša, turizmas. Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcija atsiranda dėl dviejų rūšių veiklos:
i)
žemės ūkio vienetų atliekamos žemės ūkio veiklos (pagrindinės arba nepagrindinės);
ii)
žemės ūkio vienetų ne žemės ūkio neatskiriamos nepagrindinių rūšių veiklos. |
1.17. |
Žemės ūkio valda, šiuo metu žemės ūkio statistiniams tyrimams (surašymams, žemės ūkio valdų struktūros tyrimams) naudojamas vienetas, yra vietinis VRV, labiausiai tinkamas žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai (nors reikia įtraukti ir tam tikrus kitus vienetus, pavyzdžiui, vyno arba alyvų aliejaus kooperatyvus arba rangos darbus atliekančius vienetus ir pan.). Nepaisant to, reikėtų paminėti, kad jie yra specialūs VRV dėl žemės ūkio veiklos rūšių, kurios gali būti atliekamos žemės ūkio valdose, įvairovės. ►M6 Griežtai taikant ESS taisyklę vienetams ir jų grupei, žemės ūkio valda turėtų būti suskirstyta į kelis atskirus vietinius VRV, jeigu toje pačioje valdoje vykdoma kelių rūšių NACE 2 red. keturių skaitmenų klasei priskiriama veikla ir turima informacijos, kuri reikalinga pagal 1.10 dalį. Žemės ūkio valdos kaip žemės ūkio veiklos vietinio VRV naudojimas nacionalinėse sąskaitose ir ŽŪES yra pagrįstas statistiniu metodu. ◄ |
1.18. |
Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitos yra iš esmės panašios į žemės ūkio valdų sąskaitas (gamybos ir pajamų formavimo sąskaitoms). Tačiau siekiant išvengti bet kokios dviprasmybės reikėtų pastebėti, kad žemės ūkio sąskaitos nėra įmonių, kurių pagrindinė veikla yra žemės ūkis, sąskaitos: visų pirma, į jas neįtraukiamos visos šių valdų ne žemės ūkio veiklos rūšys (neįtraukiamos tos, kurias galima atskirti nuo žemės ūkio veiklos). Be to, į jas įtraukiama įmonių, kurių pagrindinė veikla nėra žemės ūkis, žemės ūkio veikla. Todėl žemės ūkio valdos kaip pagrindinio ŽŪES vieneto naudojimas nepakeičia to, kad žemės ūkio sąskaitos yra žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitos. |
1.19. |
►M6 Kadangi pagal ESS 2010 tam tikros rūšies ekonominę veiklą sudaro grupė vienetų, kurie kaip pagrindine veikla užsiima tokios pačios arba panašios rūšies veikla, žemės ūkio veiklos apibrėžtis ŽŪES priklauso nuo šios rūšies ekonominei veiklai būdingos veiklos ir jos vienetų nustatymo. ◄ Dėl pasirinktos būdingos žemės ūkio veiklos ir vienetų gali atsirasti skirtumų tarp ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitų ir nacionalinių sąskaitų (plg. 1.93). |
1.20. |
►M6 Žemės ūkio veikla traktuojama kaip visų vietinio lygio VRV, kurie užsiima toliau išvardytų rūšių ekonomine veikla kaip pagrindine arba nepagrindine veikla (plg. 1.60–1.66, kur pateikiama tiksli žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies apibrėžimas), grupė: ◄
—
augalininkystė; prekinė daržininkystė; sodininkystė ir daržininkystė (įskaitant vyno ir alyvų aliejaus gamybą iš vynuogių ir alyvų, išaugintų to paties vieneto),
—
gyvulininkystė,
—
augalininkystė, susijusi su gyvulininkyste,
—
žemės ūkio rangos darbai,
—
medžioklė, gaudymas spąstais ir medžiojamųjų gyvūnų veisimas bei susijusių paslaugų veikla.
|
1.21. |
Be žemės ūkio valdų žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai priklauso vienetai, sudaryti iš gamintojų, kurie gamina vyną ir alyvų aliejų, ir specializuoti vienetai, kurie teikia techniką, medžiagas ir darbo jėgą rangos darbams atlikti, grupių (pvz., kooperatyvų). |
1.22. |
Specializuoti vienetai, kurie teikia techniką, įrenginius ir darbo jėgą rangos darbams žemės ūkio gamybos etapu atlikti (komercinės įmonės, atliekančios rangos darbus, arba žemės ūkio valdų savininkai, teikiantys rangos paslaugas), yra laikomi žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies dalimi. Griežčiau aiškinant taisykles, tie vienetai, kurie turi būti priskiriami žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai, turi atlikti darbus, kurie a) yra žemės ūkio gamybos proceso dalis, b) yra susiję su žemės ūkio produktų gamyba, c) yra paprastai atliekami žemės ūkio valdose ir d) yra visiškai atliekami specializuotų vienetų, kurie teikia techniką, medžiagas ir darbo jėgą. |
1.23. |
Tačiau, jeigu specializuoti vienetai atlieka ne visus rangos darbus (pvz., jei savininkai nuomoja techniką, su kuria dirba jų pačių darbuotojai), ši veikla turi būti įrašoma į NACE 2 red. 77 skyrių (Nuoma ir išperkamoji nuoma); šiuo atveju sumos, kurias savininkai sumoka pagal rangos sutartis dirbančioms įmonėms, turi būti įrašomos kaip „kitos prekės ir paslaugos“ prie „tarpinio vartojimo“ (plg. 2.108). |
1.24. |
►M6 Kadangi ŽŪES tikslas – įvertinti, apibūdinti ir analizuoti pajamų iš žemės ūkio ekonominės veiklos (kuri ES valstybėse narėse beveik visuomet yra komercinė veikla) formavimą, buvo nuspręsta neįtraukti vienetų, kuriuose žemės ūkio veikla tėra tik laisvalaikio ( 7 ) veikla. Priešingai, natūriniu ūkininkavimu besiverčiantys vienetai yra įtraukiami į ŽŪES. Reikėtų pastebėti, kad ŽŪES būtina traukti į apskaitą žemės ūkio valdų žemės ūkio produkciją, skirtą galutiniam vartojimui savo poreikiams. ◄ |
3. Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla
1.25. |
Naudojant vietinį VRV kaip pagrindinį žemės ūkio veiklos vienetą, reikia traukti į apskaitą ne žemės ūkio nepagrindinę veiklą, jeigu jos negalima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos. |
1.26. |
Vietinių žemės ūkio VRV neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla ŽŪES apibrėžta kaip veikla, glaudžiai susijusi su žemės ūkio gamyba, kurios informacijos apie produkciją, tarpinį vartojimą, kompensaciją darbuotojams, darbo sąnaudas arba BPKF negalima atskirti nuo informacijos apie pagrindinę žemės ūkio veiklą per statistinio stebėjimo laikotarpį. |
1.27. |
Pagrindinės šios neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos savybės yra šios:
—
ji turi būti skirta pardavimui arba natūriniams mainams (per apskaitos laikotarpį arba vėliau po sandėliavimo), paties gamintojo galutiniam vartojimui arba atsiskaitymui natūra (įskaitant darbuotojams mokamas kompensacijas natūra),
—
ji neturi būti pagalbinė veikla, Pagalbinė veikla negali būti atskirta taip, kad atskiri vienetai vykdytų vien tik ją; ji negali būti atskirta nuo vienetų, kurie teikia paslaugas pagalbinę veiklą vykdantiems vienetams, pagrindinės ar nepagrindinės veiklos. Todėl pagalbinė veikla turi būti integruota į vietinį VRV, kuriam šios paslaugos teikiamos, nebent ją vykdo atskiri vienetai, esantys kitame regione. Pagalbinė veikla priskiriama tai pačiai ekonominės veiklos rūšiai, kuriai priskiriamas vietinis VRV, kuriam teikiamos paslaugos. Pagalbinė veikla yra įmonės atliekama papildoma veikla (pvz., pardavimas, rinkodara, sandėliavimas, transportas savo sąskaita; žr. ESS 2010, 3.12 ir 3.13, bei 2008 m. NSS, 5.35–5.44) siekiant sudaryti sąlygas pagrindinei arba nepagrindinei veiklai atlikti. Dažniausia pagalbinės veiklos produkcija yra įvairių rūšių gamybinės veiklos sąnaudos,
—
pagal įsigalėjusią tvarką ji negali apimti ne žemės ūkio produktų BPKF (tokių kaip pastatai ar technika) gamybos savo poreikiams. Laikoma, kad ta galutiniam panaudojimui savo poreikiams skirta ne žemės ūkio produktų BPKF gamyba yra atskiriama veikla, kuri traukiama į apskaitą kaip identifikuojamo vietinio VRV gamyba. Panašiai turi būti traktuojamos apgyvendinimo paslaugos, suteikiamos darbuotojams kaip kompensacija natūra (jos traukiamos į apskaitą kaip kompensacija natūra pajamų formavimo sąskaitoje),
—
ji turi būti būdinga žemės ūkio valdoms, t. y. turi turėti didelės ekonominės svarbos daugybei valdų,
—
žemės ūkio „rangos darbai“ nėra ne žemės ūkio veikla, kadangi tai yra žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai būdinga veikla (žemės ūkio paslaugos).
|
1.28. |
Turi būti įtraukta tik ta specialios ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos dalis, kurios negalima atskirti. Todėl konkreti ne žemės ūkio veikla bus įtraukta į žemės ūkio ekonominės veiklos rūšį, jeigu jos neįmanoma atskirti nuo vietinio VRV pagrindinės žemės ūkio veiklos, tačiau ji nebus įtraukta, jeigu ją galima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos, o pastaruoju atveju dėl nepagrindinės veiklos atsiranda ne žemės ūkio vietinis VRV. Ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos atrankos kriterijus yra ne produkto pobūdis, o veiklos rūšis ( 8 ). Pavyzdžiui, ūkio teikiamos žemės ūkio turizmo paslaugos turi būti įtraukiamos tik tada, jeigu jų negalima atskirti nuo ūkio žemės ūkio veiklos. Taip tikriausiai nebūtų, kai tokia veikla tampa svarbi. Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies gamyboje traukti į apskaitą ne žemės ūkio produktai gali skirtis geografiniu ir laiko aspektu. |
1.29. |
Galima išskirti dvi pagrindines neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšis:
1.
Veikla, kuri yra žemės ūkio veiklos tąsa ir kuriai naudojami žemės ūkio produktai. Šios rūšies veiklą galima aptikti daugumoje ES valstybių narių. Šiai grupei būdinga veikla yra žemės ūkio produktų perdirbimas: Žemės ūkio produktų perdirbimas
—
pieno į sviestą, grietinėlę, sūrius, jogurtus ir kitus pieno produktus,
—
vaisių ir daržovių į vaisių sultis, maisto konservus, alkoholinius gėrimus ir kitus produktus,
—
vynuogių, misos ir vyno į alkoholinius produktus (pvz., putojantį vyną (šampaną) ir spiritinius gėrimus (konjaką)),
—
augalinės medžiagos pynimas, tekstilės gaminiai, vilna,
—
paštetų, žąsies kepenėlių paštetų ir kitų perdirbtų mėsos produktų gamyba,
—
kitų žemės ūkio produktų perdirbimas.
Žemės ūkio produktų, pvz., kiaušinių ir bulvių, rūšiavimas ir pakavimas
2.
Veikla, susijusi su žemės ūkio valda ir jos žemės ūkio gamybos priemonėmis (įrenginiais, įrengimais, pastatais, darbo jėga). Šiai veiklai dažniausiai priskiriama:
—
žemės ūkio turizmas – stovyklavimas, maitinimas, viešbučiai, įvairių rūšių apgyvendinimas ir t. t.,
—
ūkio parduotuvės – mažmeninės prekybos veikla, susijusi su produktais, kurie nebuvo sukurti valdoje. Tiesioginis neperdirbtų arba perdirbtų žemės ūkio produktų pardavimas traukiamas į apskaitą atitinkamų produktų produkcijoje,
—
sportas ir poilsis kaime – žemės naudojimas tokiai veiklai kaip golfas, jodinėjimas, medžioklė, žvejyba ir pan.,
—
paslaugos tretiesiems asmenims – pvz., žemės ūkio technikos nuoma ir remontas, drėkinimo projektai, žemės ūkio patariamosios paslaugos, produktų sandėliavimas, ūkio pastatų priežiūra, su žemės ūkio produktais susijusios komercinės paslaugos, žemės ūkio produktų vežimas ir pan. Šios paslaugos yra traukiamos į apskaitą kaip nepagrindinė veikla tik tada, jeigu jos teikiamos tretiesiems asmenims. Jeigu jos teikiamos savo poreikiams, jos laikomos pagalbine veikla, kuri nėra traukiama į apskaitą sąskaitose (plg. 1.27),
—
kraštovaizdžio formavimo paslaugos – žolės pjovimas, gyvatvorės kirpimas, sniego valymas, žaliųjų plotų projektavimas, sodinimas ir priežiūra ir pan.,
—
žuvininkystė,
—
kita veikla, kuriai naudojama žemė ir žemės ūkio gamybos priemonės. Šiai kitai veiklai bus priskiriama MTTP, jeigu jos nevykdys atskiri vietiniai VRV ir jeigu ją bus galima įvertinti.
|
1.30. |
Ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšių sąrašas (plg. 1.29) pateikiamas tik kaip pavyzdys ir netaikomas kiekvienoje šalyje. Priešingai, kiekviena šalis turi parengti savo neatskiriamų ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšių sąrašą, priklausomai nuo jos žemės ūkiui būdingų savybių. Sąrašas tyri būti rengiamas bendradarbiaujant su nacionalinių sąskaitų departamentais siekiant užtikrinti, kad ŽŪES yra suderinta su žemės ūkio šakos sąskaitomis ir šiomis ne žemės ūkio veiklos sąskaitomis, parengtomis nacionalinėms sąskaitoms (t. y. siekiant užtikrinti, kad nė viena veikla nebus praleista arba traukta į apskaitą du kartus). |
1.31. |
Ne žemės ūkio vienetų žemės ūkio nepagrindinė veikla yra labai nedidelė ir todėl dažniausia traukiama į apskaitą kaip nulinė. Iš tiesų laikoma, kad ne žemės ūkio vieneto vykdoma žemės ūkio gamyba yra visada atskiriama apskaitos duomenyse dėl specifinių produktų ir žemės ūkio gamybos priemonių savybių bei dėl ŽŪES duomenų šaltinių ir rengimo metodų (plg. I skyriaus E dalį ir II skyriaus B ir C dalis). Siekiant pagrįsti ŽŪES ekonominės veiklos rūšies sąvoka, reikia apskaičiuoti visų žemės ūkio produktų, išskyrus tuos, kurie sukuriami dėl ne žemės ūkio vietinio VRV nepagrindinės veiklos, produkciją. Kadangi pagal įsigalėjusią tvarką ji laikoma nuline, traukiama į apskaitą visa žemės ūkio produkcija (išskyrus vienetų, kuriems žemės ūkio veikla tėra tik laisvalaikio veikla, produkciją; plg. 1.24). |
1.32. |
Į ŽŪES neįtraukiamos žemės ūkio valdų sukurtos prekės ir paslaugos, išskyrus tuos atvejus, kai jos sukuriamos dėl neatskiriamos nepagrindinės veiklos. Pavyzdžiui, jeigu vienetuose yra keli vertikaliai integruoti gamybos procesai (pvz., įmonės, kurios užsiima naminių paukščių skerdimu, fasavimu ir vakuuminiu pakavimu, bulvių ar kitų daržovių rūšiavimu, plovimu ir pradiniu pakavimu, sėklų rūšiavimu, ruošimu ir pardavimu; sandėliavimo patalpas skiriantys ir produktus parduodantys kooperatyvai ir t. t.), į žemės ūkio ekonominės veiklos rūšį įtraukiama tik ta jų veiklos dalis, kuris yra susijusi su žemės ūkio gamyba, kaip apibrėžta 1.62 ir 1.63, bei su neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindine veikla. |
C. PRODUKCIJOS VERTINIMAS
1.33. |
►M6 Remiantis ESS 2010, ekonominės veiklos rūšies produkcija – tai visi per nagrinėjamą ataskaitinį laikotarpį visų ekonominės veiklos rūšies vienetų pagaminti produktai, išskyrus to paties vieneto per tą patį ataskaitinį laikotarpį pagamintas ir suvartotas prekes ir paslaugas. Žemės ūkio produkcijos vertinimas yra pagrįstas šios ESS taisyklės pritaikymu, į žemės ūkio produkciją įtraukiant pačių žemės ūkio vienetų sunaudojamos produkcijos dalį (plg. 2.032–2.036). Taigi ŽŪES žemės ūkio produkcija yra visų tos ekonominės veiklos rūšies vienetų produkcijos suma (išskyrus to paties vieneto tarpiniam vartojimui skirtą produkciją), pridėjus to paties vieneto tarpiniam vartojimui skirtą produkciją, su sąlyga, kad ši produkcija susijusi su dviem skirtingomis pagrindinėmis veiklomis (pavyzdžiui, augalų produktai, skirti naudoti gyvūnų pašarams) ir ji atitinka tam tikrus kriterijus (nustatytus 2.055). ◄ |
1.34. |
ESS taisyklė buvo pritaikyta dėl specialaus žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies pobūdžio:
—
žemės ūkio produkcijos kiekis, tame pačiame vienete sunaudotas kaip tarpinis vartojimas, žemės ūkyje yra didesnis nei kituose ekonomikos sektoriuose,
—
žemės ūkio valdoje atliekamos įvairiausios žemės ūkio veiklos, kurios yra glaudžiai susijusios tarpusavyje (viena veikla yra kitos veiklos pagrindas arba tąsa, pavyzdžiui, javų ir stambiųjų pašarų auginimas gyvūnų pašarams; artimi gamybos veiksnių, pvz., įrenginių ir technikos, naudojimo ryšiai). Dėl žemės ūkio valdos įvairovės, nekeliant abejonių dėl jos kaip vietinio VRV apibūdinimo, valda tampa labai specialiu atveju, lyginant su kitų ekonomikos dalių vietiniais VRV (plg. 1.17). Sąskaitose suskirstant ekonomiką į ekonominės veiklos rūšis iš dalies siekiama atspindėti gamybos proceso srautus: sukūrimą, transformavimą, prekybą ir ekonominės vertės perdavimą. Jeigu būtų vertinama tik valdą paliekanti produkcija, nebūtų visiškai atsižvelgiama į įvairią žemės ūkio valdoje atliekamą veiklą.
|
1.35. |
Šitaip pritaikius ESS taisyklę reikia specialiai traktuoti tam tikrus produktus, pavyzdžiui, žemės ūkio produktus, skirtus valdoje naudoti gyvūnų pašarams, vyno gamybai naudojamas vynuoges ir alyvų aliejaus gamybai naudojamas alyvas, bei žemės ūkio produktus, skirtus tarpiniam vartojimui neatskiriamai ne žemės ūkio nepagrindinei veiklai. |
1.36. |
Specialiai traktuojama žemės ūkio valdų tarpusavio prekyba gyvais gyvūnais ir jų importas, kadangi tai yra laikoma nebaigta gamyba (plg. II skyrių). |
D. SĄSKAITŲ SEKA
1. Sąskaitų seka, numatyta ►M6 ESS 2010 ◄
1.37. |
ŽŪES pagrįsta tarpusavyje susijusių sąskaitų seka. Visą ESS 2010 sąskaitų seką sudaro einamosios sąskaitos, kaupiamosios sąskaitos ir balansai (ESS 2010, 1.113–1.115). Šios skirtingos sąskaitos leidžia tvarkinga sistema traukti į apskaitą sandorius ir kitus srautus, susijusius su konkrečiais ekonominio ciklo (pavyzdžiui, gamybos) aspektais. Šie sandoriai svyruoja nuo pajamų formavimo, pajamų kaupimo turto pavidalu iki jų paskirstymo ir perskirstymo. Iš jų atimti balansuojantys straipsniai panaudojami kaip ekonominės veiklos rezultatų apskaičiavimo suvestiniai rodikliai. |
1.38. |
Einamosios sąskaitos susijusios su gamyba ir atitinkamu pajamų formavimu, paskirstymu ir perskirstymu ir jų panaudojimu (galutiniu vartojimu); jos leidžia apskaičiuoti „santaupas“, kurios yra esminė kaupimo sudedamoji dalis. Kaupiamosiose sąskaitose analizuojamos įvairios vienetų turto ir įsipareigojimų pokyčių sudedamosios dalys ir jos leidžia parodyti grynosios vertės pokyčius (skirtumą tarp turto ir įsipareigojimų). Balanse nurodomas visas įvairių vienetų turtas ir įsipareigojimai ataskaitinio laikotarpio pradžioje ir pabaigoje, kartu su jų grynąja verte. Srautai, susiję su kiekvienu turto bei įsipareigojimo straipsniu ir įrašyti į kaupiamąsias sąskaitas, vėl nurodomi „balanso pokyčių“ sąskaitoje (ESS 2010, 8.02–8.09 ir 8.1 lentelė). |
1.39. |
Pirmiau minėta sąskaitų seka taikoma instituciniams vienetams, sektoriams ir subsektoriams bei visai ekonomikai. ESS 2010 daroma prielaida, kad nėra tikslinga sudaryti visą vietinio VRV ir ekonominės veiklos rūšies sąskaitų seką, nes tokie vienetai retai turi galimybių išlaikyti prekes arba turtą savo vardu arba gauti ir skirstyti pajamas. |
2. ŽŪES sąskaitų seka
1.40. |
Kadangi ŽŪES yra pagrįstos ekonominės veiklos rūšies sąvoka, remiantis ►M6 ESS 2010 ◄ sąskaitų seka turi apsiriboti tik pirmosiomis einamųjų sąskaitų sąskaitomis:
—
gamybos sąskaita ir
—
pajamų formavimo sąskaita,
kurių balansuojantys straipsniai atitinkamai yra pridėtinė vertė ir likutinis perteklius (plg. 1 ir 2 lenteles toliau). |
1.41. |
Nepaisant to, manoma, kad, atsižvelgiant į specifines žemės ūkio savybes, turėtų būti galima parengti kitas sąskaitas, bent jau iš dalies, tiek, kiek joms galima aiškiai priskirti atitinkamus srautus. Atitinkamos sąskaitos (plg. 3 ir 4 lenteles toliau) yra šios:
—
verslo pajamų sąskaita (viena iš einamųjų sąskaitų) ir
—
kapitalo sąskaita (viena iš kaupiamųjų sąskaitų).
|
1.42. |
Yra nagrinėjama, ar nevertėtų išplėsti šios sąskaitų sekos ir įtraukti tam tikrus straipsnius (srautus) į sąskaitą „kiti turto pokyčiai“, priskiriamą kaupiamosioms sąskaitoms (t. y. tam tikras eilutes į „kiti turto apimties pokyčiai“ ir į perkainojimo sąskaitą), ir balansui. |
1.43. |
Remiantis ►M6 ESS 2010 ◄ lentelėmis ir apskaitos struktūra, ŽŪES sąskaitų seką galima apibūdinti kaip parodyta 1–4 lentelėse.
|
1.44. |
Reikėtų prisiminti, kad 3 ir 4 lentelėje kursyvu išskirti sandoriai ir atsargos yra straipsniai, kurie:
—
nėra svarbūs ŽŪES, nes yra naudojama tam tikros ekonominės veiklos rūšies sąvoka, o sąskaitų seka nėra išsami. Atitinkamos eilutės: 3 lentelės „Išteklių“ skilties eilutės D.42 Bendrovių paskirstomosios pajamos, D.43 Tiesioginių užsienio investicijų reinvesticijos, D.44 Kitos investicijų pajamos ir D.45 Renta ir 4 lentelės eilutės B.8n Grynasis taupymas, B.101 Grynosios vertės pokyčiai dėl taupymo ir kapitalo pervedimų ir B.9 Grynasis skolinimas (+)/Grynasis skolinimasis (–) arba
—
nėra traukiami į apskaitą, todėl, kad trūksta patikimos informacijos, arba todėl, kad šiuo metu ŽŪES jie nėra labai naudingi. Atitinkamos eilutės: 4 lentelės eilutės D.9p Kapitalo pervedimai, mokėtini D.91p Kapitalo mokesčiai, mokėtini ir D.99p Kiti kapitalo pervedimai, mokėtini P.53 Vertybių įsigijimas atėmus netekimus, NP Nesukurto turto (žemės ir kito nesukurto turto) įsigijimas atėmus netekimus, K.1 Ekonominis turto atsiradimas, K.2 Ekonominis nesukurto turto praradimas. Kai kurios jų (pvz., D.91, K.1, K.2) į ŽŪES apskaitą traukiamos vėliau.
|
1.45. |
Gamybos sąskaitoje traukiami į apskaitą sandoriai, susiję su gamybos procesu. Ją sudaro skiltis „Ištekliai“, kurioje traukiama į apskaitą produkcija, ir skiltis „Panaudojimas“, kurioje traukiamas į apskaitą tarpinis vartojimas. Pridėtinė vertė, t. y. balansuojantis straipsnis, gali būti apskaičiuojama iki arba po pagrindinio kapitalo vartojimo (bendroji arba grynoji pridėtinė vertė). Kadangi produkcija vertinama pagrindine kaina, o tarpinis vartojimas — pirkėjų kaina, prie pridėtinės vertės priskiriamos subsidijos, atėmus produktų mokesčius. |
1.46. |
Pajamų formavimo sąskaita yra skirta pajamų iš gamybos proceso formavimui ir jų priskyrimui prie „darbo“ gamybos veiksnio ir valdžios sektoriaus (mokesčių ir subsidijų pavidalu). Likutinis perteklius, t. y. balansuojantis straipsnis, atitinka pajamas, kurias vienetai gauna naudodami savo gamybinį turtą. ►M6 Namų ūkių sektoriaus nekorporuotų įmonių šios sąskaitos balansuojamajam straipsniui netiesiogiai priskiriama dedamoji, atitinkanti atlyginimą už savininko arba jo šeimos narių atliktą darbą. Šioms savarankiškai dirbančių asmenų pajamoms būdingos darbo užmokesčio ir pelno iš darbo, kurį asmuo atliko kaip verslininkas, savybės. Šios pajamos, kurios nėra vien darbo užmokestis ar pelnas, vadinamos „mišriosiomis pajamomis“ (ESS 2010, 8.19). ◄ |
1.47. |
Verslo pajamų sąskaita leidžia įvertinti pajamas, kurios yra panašios einamojo pelno iki paskirstymo ir pajamų mokesčių sąvokai, kuri yra dažnai naudojama verslo apskaitoje. |
1.48. |
Kapitalo sąskaita leidžia nustatyti, kiek nefinansinio turto įsigijimai atėmus netekimus buvo finansuojami iš taupymo ir kapitalo pervedimų. Joje parodomas skolinimas arba skolinimasis. Žemės ūkiui neįmanoma sudaryti visos kapitalo sąskaitos, kadangi, nors kai kuriuos srautus galima aiškiai priskirti šiai ekonominės veiklos rūšiai, kitų straipsnių (pvz., grynojo taupymo, einamųjų sąskaitų sekos likučio) negalima apskaičiuoti taikant ekonominės veiklos rūšies principą. Nepaisant to, kiek įmanoma traukiant į apskaitą ekonominės veiklos rūšies nefinansinio turto vertės pokyčius (dėl įsigijimų, netekimų ir pagrindinio kapitalo vartojimo) ir ekonominės veiklos rūšies gautus kapitalo pervedimus, gaunama vertingos informacijos apie jos ekonominę ir balanso padėtį (bei informacijos apie gamybos proceso sukurtas pajamas). |
E. DUOMENŲ ŠALTINIAI IR SKAIČIAVIMO METODAI SUDARANT ŽŪES
1.49. |
Viena iš pagrindinių ŽŪES savybių yra formulės „kiekis × kaina“ taikymas vertinant daugumos produktų produkciją. Šis metodas buvo pasirinktas todėl, kad labai sunku sudaryti žemės ūkio sąskaitas remiantis verslo sąskaitų reprezentatyviomis imtimis. |
1.50. |
Augalininkystės produkciją paprastai galima įvertinti remiantis ištekliais, t. y. pagamintų (išaugintų) kiekių įvertiniais duomenimis, pagrįstais apsodintų plotų ir derliaus įvertiniais duomenimis, arba panaudojimu, t. y. žemės ūkio produktų vartotojų šakų pirkimų įvertiniais duomenimis, eksportu atėmus importą, prie kurio reikėtų pridėti tam tikrus kiekius, žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies naudojamus tarpiniam vartojimui, gamintojų atsargų pokyčiais ir naudojimą savo poreikiams (kurio didžiąją dalį sudaro galutinis vartojimas savo poreikiams). Pastarasis metodas gali būti itin tinkamas tais atvejais, kai šių žemės ūkio produktų pirkėjus galima nesunkiai identifikuoti, o kiti keturi naudojimo komponentai yra itin riboti (pavyzdžiui, produktai, kurie gali būti naudojami tik po pirminio perdirbimo, tokie kaip cukriniai runkeliai, tabakas ir pan.). Nepaisant to, būtinas fizinis balansas, kad būtų galima patikrinti duomenų nuoseklumą ir patikimumą. |
1.51. |
Vertinant gyvūnų produkciją pagrindiniai duomenų šaltiniai yra skerdimo, gyvų gyvūnų eksporto ir importo bei bandų dydžio statistiniai duomenys. Gyvūninės kilmės produktų (daugiausia pieno) produkcija paprastai įvertinama naudojant pardavimus vartotojų šakoms (pieninėms, fasuotojams) dėl specifinio jų panaudojimo. |
1.52. |
Išsamesnis skaičiavimo metodų apibūdinimas pateiktas II skyriuje. |
1.53. |
Dauguma tarpinių prekių iš esmės gali būti naudojamos tik žemės ūkyje (sėklos ir sodmenys, trąšos, pesticidai ir pan.). Šiuo atveju žemės ūkio pirkimai yra pagrįsti duomenimis, susijusiais su šias tarpines prekes tiekiančių šakų pardavimais (įtraukus išorinę prekybą). |
1.54. |
Tačiau taikant šią taisyklę neišvengiama tam tikros rizikos. Iš tikrųjų tarpinio vartojimo prekių, kurios dažniausia naudojamos žemės ūkyje, gamintojų pardavimai nebūtinai atitinka žemės ūkio sektoriaus šių prekių pirkimus, kadangi trąšos, pesticidai ir pan. gali būti perkami ir kitiems tikslams (komercinių vienetų atsargos, kitų vienetų, tokių kaip vieši parkai ir namų ūkiai, vartojimas ir t. t.). |
F. KLASIFIKATORIUS
1. Bendroji dalis
1.55. |
ŽŪES yra neatsiejama Europos sąskaitų sistemos dalis, todėl joms sudaryti naudojamas Eurostato bendrasis ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, NACE 2 red. NACE 2 red. — tai keturių lygių veiklos rūšių nomenklatūra, kuri buvo sudaryta 2006 metais. Iš tiesų tai yra patikslintas bendrojo Europos Bendrijų ekonominės veiklos rūšių pramonės klasifikatorius, arba NACE, kurį 1970 metais pirmą kartą paskelbė Eurostatas. |
1.56. |
►M3 NACE 2 red. ◄ yra išsamesnis ►M3 ISIC 4 red. ◄ ( 9 ) variantas, konkrečiai pritaikytas Europos ypatumams. ►M3 NACE 2 red. ◄ taip pat yra tiesiogiai susijęs su statistiniu produktų klasifikatoriumi pagal veiklos rūšis (CPA) Europos ekonominėje bendrijoje, kuris yra pagrįstas Jungtinių Tautų centriniu produktų klasifikatoriumi (CPC). |
1.57. |
NACE 2 red. yra veiklos rūšių klasifikatorius, naudojamas ekonominės veiklos rūšims nacionalinėse sąskaitose nustatyti. Jis yra pagrįstas toliau apibūdinta keturių lygių kodavimo sistema:
—
pirmasis lygis, sudarytas iš pozicijų, identifikuojamų pagal abėcėlinį kodą (sekcijos);
—
antrasis lygis, sudarytas iš pozicijų, identifikuojamų pagal skaitmeninį dviženklį kodą (skyriai);
—
trečiasis lygis, sudarytas iš pozicijų, identifikuojamų pagal skaitmeninį triženklį kodą (grupės); ir
—
ketvirtasis lygis, sudarytas iš pozicijų, identifikuojamų pagal skaitmeninį keturženklį kodą (klasės).
|
1.58. |
Paprastai kiekvieną ekonominių veiklos rūšių klasifikatoriaus lygį galima apibrėžti pagal jam būdingas prekes arba paslaugas. Todėl CPA yra naudojamas išsamiai apibūdinti įvairias žemės ūkio ekonomines veiklos rūšis, naudojant papildomą dviejų ženklų skirstymą, kuris leidžia išsamiau apibrėžti pavadinimus. |
1.59. |
Pagal ESS 2010 tam tikros rūšies ekonominė veikla atitinka vietinių VRV, vykdančių tą pačią arba panašią pagrindinę veiklą, grupė. Išsamiausiu klasifikacijos lygmeniu tam tikros rūšies ekonominė veikla apima visus NACE 2 red. klasei (keturių skaitmenų) priskiriamus ir todėl tą pačią veiklą, kaip apibrėžta toje nomenklatūroje, vykdančius vietinius VRV (ESS 2010, 2.150). Todėl apibrėžiant žemės ūkio veiklos sritį būtina tiksliai nurodyti:
—
jai būdingų rūšių veiklą,
—
ŽŪES būdingus vienetus.
|
2. Žemės ūkio būdingų veiklos rūšių apibrėžimas
1.60. |
Žemės ūkio veikla, kaip apibūdinta ŽŪES, iš esmės atitinka NACE 2 red. 01 skyrių, o skirtumai nurodyti 1.62–1.66 dalyse. |
1.61. |
ŽŪES yra nacionalinių sąskaitų palydovinė sąskaita, kurios pagrindinės sąvokos, principai ir taisyklės yra pagrįstos ►M6 ESS 2010 ◄ . Tačiau pastaroji yra tik bendroji ekonomikos struktūra ir turi būti pritaikyta prie konkrečių žemės ūkio reikalavimų. Šie konkretūs reikalavimai iš esmės atsiranda dėl specialių ŽŪES tikslų, turimų duomenų šaltinių ir specialaus žemės ūkio vienetų bei jų ekonominės veiklos rūšių pobūdžio. Dėl specialaus palydovinių sąskaitų pobūdžio būtina sudaryti ŽŪES būdingų žemės ūkio veiklos rūšių sąrašą, kuris akivaizdžiai turi būti pagrįstas ►M3 NACE 2 red. ◄ |
1.62. |
Sudarant nacionalines sąskaitas, žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis yra apibrėžiama kaip visi vienetai, atskirai arba kartu su kita nepagrindine ekonomine veikla užsiimantys veikla, kuri klasifikuojama NACE 2 red. 01 skyriuje „Augalininkystė ir gyvulininkystė, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla“. 01 skyrių sudaro ( 10 ):
—
01.1 grupė: Nedaugiamečių augalų auginimas;
—
01.2 grupė: Daugiamečių augalų auginimas;
—
01.3 grupė: Augalų dauginimas;
—
01.4 grupė: Gyvulininkystė;
—
01.5 grupė: Mišrusis žemės ūkis;
—
01.6 grupė: Žemės ūkiui būdingų paslaugų ir derliaus apdorojimo veikla;
—
01.7 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir susijusių paslaugų veikla.
|
1.63. |
ŽŪES būdingų žemės ūkio veiklos rūšių sąrašas atitinka šias septynias veiklos rūšių grupes (nuo 01.1 iki 01.7), tačiau yra toliau nurodytų skirtumų:
—
įtraukiama vyno ir alyvuogių aliejaus gamyba (naudojant tik tame pačiame ūkyje išaugintas vynuoges ir alyvuoges),
—
neįtraukiama tam tikra veikla, kuri NACE 2 red. yra laikoma žemės ūkio paslaugomis (t. y. drėkinimo sistemų eksploatacija – čia atsižvelgiama tik į žemės ūkio rangos darbus).
|
3. Žemės ūkio būdingų vienetų apibrėžimas
1.64. |
Turi būti įtraukti visi vienetai, kurie užsiima ŽŪES žemės ūkio ekonominei veiklos rūšiai būdinga veikla. Šie vienetai užsiima veikla, priskiriama šioms NACE 2 red. grupėms:
—
01.1 ir 01.2 grupės: Nedaugiamečių ir daugiamečių augalų auginimas,
—
sėklų auginimas: tik sėklų dauginimu užsiimantys vienetai,
—
01.3 grupė: Augalų dauginimas
—
01.4 grupė: Gyvulininkystė,
—
01.5 grupė: Mišrusis žemės ūkis,
—
01.6 grupė: Žemės ūkiui būdingų paslaugų ir derliaus apdorojimo veikla
—
išskyrus vienetus, kurie užsiima žemės ūkio paslaugų veikla, išskyrus rangos darbus (t. y. vienetai, kurie eksploatuoja drėkinimo sistemas arba verčiasi sėklininkyste),
—
01.7 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir susijusių paslaugų veikla.
|
▼M3 —————
1.66. |
Iš pateikto sąrašo matyti, kad, išskyrus žemės ūkio valdas, kiti žemės ūkio būdingi vienetai yra šie: vyną ir alyvų aliejų gaminančių gamintojų grupės ir specializuoti vienetai, atliekantys žemės ūkio rangos darbus (plg. 1.20 ir 1.21). Nederėtų pamiršti, kad vienetai, kuriems žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla, nėra priskiriami žemės ūkiui būdingiems vienetams (plg. 1.24). |
4. Įvairios pastabos
a) 01.1–01.3 grupės: Nedaugiamečių ir daugiamečių augalų auginimas, augalų dauginimas
1.67. |
01.1–01.3 grupės apima sisteminį suskirstymą, leidžiantį klasifikuoti visą augalininkystės veiklą ES valstybėse narėse. |
1.68. |
Norint traukti į apskaitą pašarinių augalų auginimą, jis turi būti ekonominės veiklos dalimi. |
▼M3 —————
1.70. |
ŽŪES nomenklatūroje žemės ūkio sėklos yra grupuojamos pavadinimu „Sėklos“, išskyrus javų (įskaitant ryžius), aliejinių augalų, baltymingų augalų ir bulvių sėklas, kurios atitinkamai priskiriamos prie atskirų javų ir aliejinių augalų rūšių, baltymingų augalų ir bulvių ( 11 ). Iš tiesų sėklų auginimas apima kelių rūšių gamybos veiklą: tyrimus (t. y. pirmos kartos sėklų prototipų auginimas), dauginimą (kurį žemės ūkio valdos atlieka pagal sutartį) ir sertifikavimą (t. y. rūšiavimą ir pakavimą specializuotuose gamybos vienetuose). Tik sėklų dauginimas yra būdinga žemės ūkio veikla, kadangi tyrimų ir sertifikavimo veiklą atlieka mokslo ir gamybos institutai, o ši veikla nepriklauso tradicinei žemės ūkio veiklai (t. y. gamtinių išteklių naudojimui siekiant išauginti augalus ir gyvūnus). Todėl sėklų auginimas ŽŪES reiškia tik padaugintų sėklų auginimą. Tarpinis sėklų vartojimas atitinka i) pirmos kartos sėklas, įsigytas siekiant jas dauginti, ir ii) sertifikuotas sėklas, įsigytas žemės ūkio gamintojų siekiant verstis augalininkyste. |
1.71. |
Pagal NACE 2 red. priimtą tvarką ( 12 ), kai gamybos vienetas perdirba jo paties pagamintus žemės ūkio produktus, perdirbti produktai taip pat priskiriami žemės ūkiui. Pavyzdžiui, vynuogių misa, vynas ir alyvuogių aliejus klasifikatoriuje pagal veiklos rūšis (CPA) laikomi maisto produktais. NACE 2 red. vyno ir alyvuogių aliejaus gamyba klasifikuojama C sekcijoje „Gamyba“ (11.02 klasė „Vyno gamyba iš vynuogių“ ir 10.41 klasė „Aliejaus ir riebalų gamyba“). Žemės ūkiui priskiriama tik vyninių vynuogių ir alyvuogių auginimas (01.21 klasė „Vynuogių auginimas“ ir 01.26 klasė „Aliejinių kultūrų vaisių auginimas“). Tačiau pagal pirmiau minėtą tvarką, vynas ir alyvuogių aliejus, pagamintas iš to paties gamybos vieneto išaugintų vynuogių ir alyvuogių, priskiriamas žemės ūkiui. |
1.72. |
Vyno gamyba vienetuose, glaudžiai susijusiuose su žemės ūkio valdomis, ŽŪES taip pat traktuojama kaip žemės ūkio būdinga veikla. Prie vienetų, glaudžiai susijusių su žemės ūkio valdomis, priskiriamos gamintojų grupės (pvz., vynmedžių augintojų kooperatyvai). Šios organizacijos priskiriamos žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai dėl jų pobūdžio, kadangi jos istoriškai buvo žemės ūkio valdų „pratęsimai“ (abipusiais pagrindais, susijusiąsias su gamyba ir pardavimu) ir paprastai joms priklauso. Priešingai, vyno (alyvų aliejaus) gamyba žemės ūkio produktų įmonėse nėra įtraukiama į ŽŪES (kadangi ji yra akivaizdžiai pramoninė dėl savo pobūdžio). |
1.73. |
Vynuogių misos gamyba būdingų veiklos rūšių sąraše priskiriama prie vyno gamybos, kadangi vynuogių misą galima parduoti arba eksportuoti jos neperdirbus arba įtraukti ją į atsargas iki pardavimo arba eksporto vartojimui arba vyno gamybai per vėlesnį ataskaitinį laikotarpį. |
1.74. |
Kadangi vynas, alyvų aliejus ir vynuogių misa (pastaroji tik tiek, kiek jos naudojama vyno fermentacijai per ataskaitinį laikotarpį) gaunama vykdant žemės ūkio gamybą ir perdirbant vynuoges bei alyvas, išaugintas tame pačiame vienete, į produkciją neturėtų būti įtraukiamos nei vynuogių misai ir vynui gaminti skirtos vynuogės, nei alyvų aliejui gaminti skirtos alyvos (t. y. pagrindiniai produktai). Jos yra laikomos vietiniu vieneto vartojimu, kuris nėra vertinamas kaip ekonominės veiklos rūšies produkcija (plg. 2.052). Vynuogių misa, kuri per ataskaitinį laikotarpį nenaudojama vyno fermentacijai, turėtų būti įtraukta į laikotarpio produkciją. Vyno fermentacijos laikotarpiu ji turėtų būti traukiama į apskaitą kaip tarpinis vartojimas (vartojimas tarp ekonominių veiklos rūšių), subalansuojantis atitinkamą atsargų sumažėjimą. Misą perdirbus gautas vynas turėtų būti traukiamas į apskaitą kaip produkcijos sudėtinė dalis. |
1.75. |
Sodiniai (pvz., vynuogynai ir vaismedžių sodai) yra ilgalaikės gamybos priemonės, o jų įkūrimas turi būti traukiamas į apskaitą prie produkcijos. Sodinių savo poreikiams sodinimas priskiriamas prie „Ilgalaikių gamybos priemonių savo poreikiams“. Jeigu sodinius pagal sutartį pasodina specializuoti padaliniai, atitinkama vertė yra laikoma „Pardavimais“. |
b) 01.4 grupė: Gyvulininkystė
1.76. |
Kaip ir augalininkystės veiklos atveju (plg. 1.67), šią grupę sudaro sisteminis visų ES valstybėse narėse gaminamų gyvulinės ir gyvūninės kilmės produktų suskirstymas. |
▼M3 —————
1.78. |
Arklininkystė yra ŽŪES būdinga veikla, nepriklausomai nuo galutinės gyvūnų paskirties (veisimas, mėsos gamyba ar paslaugos). ►M3 Tačiau reikėtų pastebėti, kad lenktyninių žirgų arklidžių ir jojimo mokyklų valdymas nėra žemės ūkiui būdinga veikla (tai „Sportinės veiklos, pramogų ir poilsio organizavimo veiklos“, 93 skyrius) (plg. 2.210). ◄ ►M6 Todėl iš tokios veiklos ūkininkų sukaupti srautai neturėtų būti įtraukiami į ŽŪES. ◄ Be to, į ŽŪES neįtraukiamas žirgų arba jojamų arklių laikymas, kuris nėra žemės ūkio gamybos proceso dalis. Panašiai traktuojami ir bulių kovoms auginami buliai. |
1.79. |
Ekonominėse sąskaitose šalutiniai produktai ( 13 ), kurie automatiškai gaunami gaminant tam tikrus žemės ūkio produktus, nėra traukiami į apskaitą toje pačioje eilutėje kaip ir pats produktas. Jie įrašomi atskirai kiekvienos gamybos veiklos grupės pabaigoje, suskirstant juos pagal rūšis. Pavyzdžiui, augalininkystėje — šiaudai, runkelių lapai ir kopūstų lapai, žirnių ir pupų ankštys ir pan.; vyno fermentacijoje — nuosėdos ir vyno akmenys; alyvų aliejaus gamyboje – tokios atliekos kaip aliejinių augalų sėklų išspaudos; gyvūnų produkcijoje — negyvų medžiojamųjų gyvūnų odos, plaukai ir kailis, ausų siera, mėšlas ir srutos. Apskritai nė vienas iš šių produktų nėra pagrindinis gamybos tikslas, o tai paaiškina, kodėl jų statistiniai duomenys taip dažnai nepatikimi. Pačiame žemės ūkyje šie produktai dažniausia naudojami kaip gyvūnų pašarai arba dirvožemio savybes gerinančios medžiagos, tačiau kartais šie šalutiniai produktai parduodami ne žemės ūkio, o kitiems ekonomikos sektoriams, ir šiuo atveju produkcijos vertė turėtų būti traukiama į apskaitą ŽŪES. |
c) 01.6 grupė: Žemės ūkiui būdingų paslaugų ir derliaus apdorojimo veikla
1.80. |
01.6 grupei priskiriamą veiklą galima suskirstyti į dvi kategorijas:
—
žemės ūkio paslaugos, teikiamos kaip rangos darbai gamybos etapu (t. y. žemės ūkio rangos darbai),
—
„kitos“ žemės ūkio paslaugos (drėkinimo sistemų eksploatacija, sėklininkystė ir kt.).
|
1.81. |
Antrosios kategorijos žemės ūkio paslaugų veikla nėra laikoma būdinga ŽŪES veikla (nors ji yra įrašoma nacionalinių sąskaitų žemės ūkio sąskaitose), kadangi tai nėra tradicinė arba tipinė žemės ūkio veikla. |
Žemės ūkio rangos darbai
1.82. |
Vykstant ekonominės specializacijos procesui, žemės ūkio valdos ir namų ūkiai seniai nustojo atlikti tam tikras funkcijas, kurias dabar atlieka vis daugiau specializuotų verslų, turinčių savo gamybos vienetus. Šis funkcijų suskirstymas daugiausia susijęs su žemės ūkio produktų perdirbimu (skerdimu ir mėsos perdirbimu, javų malimu, duonos, sviesto ir sūrio gamyba bei sėklų perdirbimu naujuose sektoriuose), o vėlesnėje pakopoje su tam tikrais prekybiniais sandoriais. Tai ypač pastebima atsižvelgiant į esminius žemės ūkį veikiančius struktūrinius pasikeitimus, dažniau naudojamą stambiąją techniką ir žemės ūkio veiklą, kuri tiesiogiai prisideda prie augalininkystės ir gyvulininkystės produktų gamybos ir kuri vis dažniau išnuomojama specializuotiems vienetams. |
1.83. |
Iš šių veiklos rūšių paminėtinas tręšimas mėšlu ir kalkėmis, arimas, sėjimas, ravėjimas, apsauga nuo kenkėjų, augalų apsauga, šieno ruošimas, kūlimas ir avių kirpimas. |
1.84. |
Visai šiai veiklai būdinga tai, kad ji dažniausia yra privaloma žemės ūkio produktų gamybos proceso dalis ir yra susijusi su šių produktų gamyba. |
1.85. |
Veikla, kuri nėra tiesiogiai susijusi su žemės ūkio produktų gamyba, t. y. nevykdoma žemės ūkio gamybos etapu (transportas trečiųjų asmenų sąskaita ir pieno pristatymas į pieninę yra ne žemės ūkio veiklos, sudarančios kitos ekonominės veiklos rūšies dalį, pavyzdžiai), neturėtų būti įtraukiama į ŽŪES (nebent tai yra veikla, kurios negalima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos; plg. 1.12). |
1.86. |
Reikėtų prisiminti, kad šis klasifikavimas taikomas tik tiek, kiek atitinkamą veiklą atlieka tik specializuoti vienetai. ►M3 Tačiau jeigu ūkininkas samdo techniką be operatoriaus arba tik su tais operatoriais, kurie jam reikalingi, o veiklą naudodamas techniką tęsia pats ūkininkas, ši veikla priskiriama NACE 2 red. 77 skyriui. ◄ Tokia padėtis dažniausia susidaro tada, kai naudojama paprasta technika, kuriai nereikia daug remonto ir dažniausia ji samdoma piko metu, kai yra didžiausia technikos paklausa (plg. 1.23). |
1.87. |
Žemės ūkio gamybos etapu atliekami rangos darbai susiję su brangios technikos ir įrenginių naudojimu. Tokius darbus gali atlikti:
a)
specializuoti rangovai, kuriems tai yra pagrindinė veikla (rangovai tikrąja prasme);
b)
žemės ūkio valdos Savininkų atliekami rangos darbai dažniausia yra tokie:
—
kalbant apie ūkininkų papildomas pajamas, pats lanksčiausias pavidalas – tai atsitiktinė pagalba kaimynams. Šiai kategorijai taip pat priskiriamas patalpų gyvuliams, daugiausia kiaulėms ir naminiams paukščiams, skyrimas, gyvulininkystė už mokestį (ypač penėjimas). Patalpos gali būti suteikiamos kitam ūkininkams priklausantiems gyvuliams arba gyvuliai gali būti pramonės įmonės, dažniausia tiekėjo (pvz., pašarinių augalų augintojo arba prekybininko) arba pirkėjo (pvz., skerdėjo), nuosavybė,
—
daugiau ar mažiau savarankiškas technikos fondas, kuris atitinka sisteminės kaimynų tarpusavio pagalbos formą. Didelės technikos sąnaudos ir mažas jų panaudojimo koeficientas individualioje valdoje skatina valdas, kurios turi tokios technikos, sudaryti technikos fondus, kuriais gali naudotis kitos valdos ir kurie turi reikalingų darbuotojų. Vis dažniau ūkininkai pagrindines žemės ūkio pajamas gauna iš rangos darbų, kuriuos teikia asmenims, kuriems žemės ūkis tėra tik nepagrindinė veikla ir kurie tam tikrais atvejais yra tik žemės savininkai,
—
žemės ūkio technikos kooperatyvai (
14
). Tai yra dideli kooperatyvai, turintys apmokamus darbuotojus; jie panašūs į specializuotus rangovus;
c)
įmonės, kurios dalyvauja vėlesnėje gamybos pakopoje ir kurios augina vaisius arba daržoves ir pačios jas perdirba (pvz., konservų gamyklos, pagal sutartį konservuojančios žirnelius);
d)
įmonės, kurios dalyvauja ankstesnėje gamybos pakopoje. Prie jų priskiriami žemės ūkio technikos prekybininkai, kurie atlieka rangos darbus. Nors, žiūrint iš ŽŪES perspektyvų, kiti atvejai mažai tikėtini, yra teorinė galimybė, kad pesticidų gamintojas gali pats naudoti produktą. Tačiau, jeigu tai daroma taikant ypač šiuolaikiškus metodus, tai nebūtinai yra rangos darbai žemės ūkio gamybos etapu, jau nekalbant apie tai, kai tokių darbų reguliariai neatlieka pats ūkininkas (pvz., parazitų purškimas aviacijos priemonėmis). |
1.88. |
Tais atvejais, kai reikia nuspręsti, ar veikla turi būti laikoma rangos darbais, (t. y. darbais, kuriuos žemės ūkio gamybos procese paprastai atliktų pačios žemės ūkio valdos), reikėtų atminti tai, kad svarbu yra ne tik šios veiklos pobūdis, bet ir konkrečios aplinkybės, kurioms esant ji atliekama, t. y. „žemės ūkio gamybos procesas“. |
1.89. |
Gyvulininkystė, kuria ūkiai verčiasi už užmokestį (žemės skyrimas gyvuliams), yra žemės ūkio rangos darbai, kadangi jie yra žemės ūkio gamybos proceso dalis. Tačiau šiai pozicijai nepriskiriamas nei privatus jojamųjų arklių auginimas, nei priežiūra, kadangi ši veikla yra ne prekių gamyba, o tikra paslauga, kaip apibrėžta ►M6 ESS 2010 ◄ (NACE 2 red. R sekcija). |
1.90. |
Nesvarbu, kokios rūšies kompensacija mokama asmenimis, atliekantiems rangos darbus. Tai nebūtinai turi būti fiksuoto dydžio atlygis (t. y. darbo užmokestis siaurąja prasme); kompensacija gali būti ir pelno pasidalijimas arba mišraus tipo (pavyzdžiui, veršelius penintis ūkininkas kaip kompensaciją paprastai gauna fiksuotą sumą už kiekvieną gyvulį ir grynojo pelno dalį). Kompensacija taip pat gali būti tam tikra produkcijos dalis. |
1.91. |
Nepaisant to, darbus visuomet turi atlikti nepriklausomos įmonės: šiai kategorijai nepriskiriami darbai, kuriuos atlieka apmokami valdos darbuotojai. Iš valdos perspektyvos, atlygis už tokį darbą (pavyzdžiui, apmokamo kerdžiaus atliekamą darbą) yra darbo užmokesčio sąnaudos ir priskiriamos eilutei „kompensacija darbuotojams“. Priešingai, įmonės, kuri melžimą atliko kitoms žemės ūkio valdoms pagal sutartį, darbai ŽŪES traukiami į apskaitą ir kaip produkcija (paslaugų pardavimas) iš rangovo perspektyvos, ir kaip tarpinis vartojimas (paslaugų pirkimas) iš žemės ūkio valdos perspektyvos. |
d) 01.7 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir susijusių paslaugų veikla
1.92. |
Šią veiklos rūšių grupę sudaro šios veiklos rūšys: i) medžioklė ir gaudymas spąstais komerciniu pagrindu; ii) gyvūnų gaudymas spąstais arba nušovimas maistui, kailiui arba odai, moksliniams tyrimams, zoologijos sodams arba naminių gyvūnėlių auginimui; iii) kailių, roplių ar paukščių odų, gautų iš medžioklės arba gaudymo spąstais veiklos, gamyba. Reikėtų pastebėti, kad odų ir išdirbtų odų iš skerdyklų ir medžioklės, kuri yra sporto arba laisvalaikio veikla, gamyba nėra priskiriama žemės ūkiui būdingai veiklai. Be to, „medžioklės“ grupei nepriskiriamas medžiojamųjų gyvūnų auginimas ūkiuose, nes tai turėtų būti įrašoma kaip 01.49 klasės „Kitų gyvų gyvūnų auginimas“ dalis. |
5. ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies ir nacionalinių sąskaitų centrinės struktūros žemės ūkio šakos neatitikimai
1.93. |
ŽŪES žemės ūkio veikla, apibūdinta 1.62–1.66 punktuose, skiriasi tam tikrais atžvilgiais nuo šakos, kaip apibrėžta nacionalinėse sąskaitose. Skirtumai susiję su būdingų veiklų ir vienetų apibrėžimais. Juos galima apibendrinti taip: ŽŪES žemės ūkio veikla = NS žemės ūkio šaka (NACE 2 red. 01 skyrius)
—
Gamybos vienetai, teikiantys susijusias žemės ūkio paslaugas, išskyrus žemės ūkio rangos darbus (pvz., drėkinimo sistemų eksploatacija)
—
Vienetai, kuriems žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla ir kurie yra įtraukti į nacionalines sąskaitas, plg. ESS 2010, 3.08
+
Vyną ir alyvuogių aliejų gaminantys gamybos vienetai (naudojant tik to paties vieneto (gamintojų grupės, kooperatyvų ir pan.) išaugintas vynuoges ir alyvas)
+
Vienetų, kurių pagrindinė veikla nėra susijusi su žemės ūkiu, atskiriama nepagrindinė žemės ūkio veikla (plg. 1.18) |
II. PRODUKTŲ SANDORIAI
2.001. |
Produktų sandoriai parodo produktų kilmę ir naudojimą. Produktai — tai prekės ir paslaugos, sukuriamos gamybai priskiriamos veiklos metu. Pagrindinės ►M6 ESS 2010 ◄ apibrėžtos produktų sandorių kategorijos yra: produkcija, tarpinis vartojimas, galutinio vartojimo išlaidos, faktinis galutinis vartojimas, bendrasis kapitalo formavimas, prekių ir paslaugų eksportas bei prekių ir paslaugų importas. |
2.002. |
Kaip jau minėta 1.40 ir 1.41, tik produkcija, tarpinis vartojimas ir bendrasis kapitalo formavimas traukiamas į apskaitą ŽŪES. Gamybos sąskaitoje produkcija traukiama į apskaitą kaip ištekliai, o tarpinis vartojimas — kaip panaudojimas. Bendrasis kapitalo formavimas traukiamas į apskaitą kaip panaudojimas (turto pokytis) kapitalo sąskaitoje. |
A. |
BENDROSIOS TAISYKLĖS 1. Ataskaitinis laikotarpis
2. Vienetai a) Kiekiai
b) Kainos
c) Vertės
3. Apskaitos laikas
|
B. |
PRODUKCIJA 1. Bendrosios pastabos apie ►M6 ESS 2010 ◄ ir ŽŪES produkcijos sąvokas
2. Žemės ūkio veiklos produkcija: kiekiai
3. Neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos produkcija
4. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcija
5. Produkcijos vertinimas
|
C. |
TARPINIS VARTOJIMAS 1. Apibrėžimas
▼M2 ————— 2. Tarpinio vartojimo elementai a) Sėklos ir sodmenys
b) Energija; tepalai
c) Trąšos ir dirvožemio savybes gerinančios medžiagos
d) Augalų apsaugos priemonės ir pesticidai
e) Veterinarinės išlaidos
f) Gyvūnų pašarai
g) Medžiagų priežiūra
h) Pastatų priežiūra
i) Žemės ūkio paslaugos
j) Netiesiogiai apskaičiuotos finansinio tarpininkavimo paslaugos (NAFTAP) 2.107.1. Pagal ESS 2010 susitarimą, netiesiogiai apskaičiuota finansinio tarpininkavimo paslaugų, naudojamų žemės ūkio veikloje, (NAFTAP) vertė turėtų būti traukiamos į apskaitą kaip žemės ūkio veiklos tarpinis vartojimas (plg. ESS 2010, 14 skyrius). k) Kitos prekės ir paslaugos
k) Tarpiniam vartojimui nepriskiriami straipsniai
3. Tarpinio vartojimo vertinimas
|
D. |
PAGRINDINIO KAPITALO FORMAVIMAS
|
III. PASKIRSTYMO SANDORIAI IR KITI SRAUTAI
A. APIBRĖŽIMAS
3.001. |
Paskirstymo sandoriai — tai sandoriai:
—
kuriais gamybos metu sukurta pridėtinė vertė yra paskirstoma darbuotojams, kapitalui formuoti ir valdžios sektoriui,
—
kuriais yra perskirstomos pajamos bei turtas.
|
3.002. |
►M6 ESS 2010 ◄ skiriami einamieji pervedimai ir kapitalo pervedimai. Pastarųjų tikslas yra perskirstyti sutaupytas lėšas arba turtą, bet ne pajamas. |
3.003. |
Atsižvelgiant į tai, kad ŽŪES yra ekonominės veiklos rūšies sąskaitos, šiame skyriuje bus apibūdinti tik tam tikri paskirstymo sandoriai. Svarbiausi sandoriai traukiami į apskaitą pirminių pajamų paskirstymo sąskaitose, ypač pajamų formavimo sąskaitoje ir verslo pajamų sąskaitoje (plg. ŽŪES sąskaitų seka, 1.38–1.48). Pajamų formavimo sąskaitos atveju, šie paskirstymo sandoriai yra susiję su kitais gamybos mokesčiais, kitomis subsidijomis gamybai ir kompensacija darbuotojams. Verslo pajamų sąskaitoje jie atitinka tam tikras turto pajamų rūšis (daugiausia žemės rentą, palūkanas ir turto pajamas, priskiriamas draudimo liudijimų savininkams). Sąskaitoje taip pat traukiami į apskaitą paskirstymo sandoriai, atitinkantys pagalbą investicijoms ir kitus kapitalo pervedimus kapitalo sąskaitoje. |
3.004. |
ŽŪES nepriskiriami kai kurie paskirstymo sandoriai, susiję su tam tikromis turto pajamomis (daugiausia dividendais ir kitomis įmonių paskirstomomis pajamomis), einamaisiais pajamų ir nekilnojamojo turto mokesčiais ir pan. Šiuos sandorius traukti į apskaitą statistiniu požiūriu įmanoma ir prasminga tik tada, jeigu atsižvelgiama į institucinių vienetų grupes, t. y. sektorius ir subsektorius (plg. 1.06). |
B. BENDROSIOS TAISYKLĖS
1. Ataskaitinis laikotarpis
3.005. |
ŽŪES ataskaitinis laikotarpis yra kalendoriniai metai. |
2. Vienetai
3.006. |
Vertės turėtų būti išreikštos nacionalinės valiutos vienetų milijonais. |
3. Paskirstymo sandorių apskaitos laikas
3.007. |
Kaip buvo paaiškinta 2.008, ►M6 ESS 2010 ◄ paskirstymo sandoriai traukiami į apskaitą kaupimo principu, t. y. tada, kai sukuriama, pakeičiama, panaikinama arba nustoja egzistuoti ekonominė vertė, priklausanti suma arba reikalavimas, o ne tada, kai faktiškai atliekamas mokėjimas. Šis apskaitos principas (pagrįstas teisėmis ir įsipareigojimais) taikomas visiems srautams, nepriklausomai nuo to, ar tai piniginiai srautai, ar jie vyksta tarp vienetų ar vieno vieneto viduje. Tačiau praktiniais sumetimais kai kurios išimtys gali būti pagrįstos. |
3.008. |
Įvairių paskirstymo sandorių rūšių apskaitos laikas yra toks: |
a) |
Kompensacija darbuotojams
|
b) |
Gamybos mokesčiai ir subsidijos
|
c) |
Turto pajamos
|
d) |
Kapitalo pervedimai
|
4. Bendrosios pastabos dėl pridėtinės vertės
3.013. |
Pridėtinė vertė — tai gamybos sąskaitos balansuojantis straipsnis. Tai produkcijos vertės ir tarpinio vartojimo vertės skirtumas (nepriklausomai nuo naudojamos produkcijos sąvokos, kadangi atitinkamai pasikeičia tarpinis vartojimas). Tai esminis ekonomikos arba ekonominės veiklos rūšies produktyvumo vertinimo dalykas. Ji gali būti apskaičiuojama ir kaip bendroji (bendroji pridėtinė vertė), ir kaip grynoji (grynoji pridėtinė vertė), t. y. iki arba po pagrindinio kapitalo vartojimo atskaitymo. Grynoji pridėtinė vertė yra vienintelis pajamų formavimo sąskaitos išteklius. Derinant su produkcijos (bazine kaina) ir tarpinio vartojimo (pirkėjų kaina) vertinimo metodu, grynoji pridėtinė vertė matuojama bazinėmis kainomis. |
3.014. |
Iš pridėtinės vertės bazinėmis kainomis atėmus kitus gamybos mokesčius ir pridėjus kitas subsidijas gamybai gaunama pridėtinė vertė gamintojų kainomis. Grynoji pridėtinė vertė gamintojų kainomis yra gamybos veiksnių pajamos. |
C. KOMPENSACIJA DARBUOTOJAMS
(plg. ESS 2010, 4.02–4.13)
3.015. |
►M6 Kompensacija darbuotojams – visas darbdavio darbuotojui mokamas atlygis pinigais arba natūra už darbą, kurį darbuotojas atliko per ataskaitinį laikotarpį. (plg. ESS 2010, 4.02). ◄ Ją sudaro:
—
bruto darbo užmokestis (pinigais arba natūra),
—
darbdavių socialinės įmokos (faktinės ir priskirtosios).
|
3.016. |
Bruto darbo užmokestį pinigais sudaro šios sudedamosios dalys:
a)
tiesioginis bazinis darbo užmokestis (mokamas reguliariai);
b)
padidintos normas už viršvalandžius, darbą nakties metu arba savaitgaliais, itin įtemptą darbą ir pan.;
c)
pragyvenimo išlaidų ir pragyvenimo pašalpos;
d)
premijos, pavyzdžiui, Kalėdų, metų pabaigos, atostogų arba produktyvumo premijos ir išmokos už aukštesnę klasę;
e)
pašalpos už keliones į ir iš darbo ( 35 );
f)
kompensacijos už faktiškai nedirbtas dienas, apmokamos atostogos;
g)
komisiniai, arbatpinigiai, priežiūros pašalpos;
h)
kitos išmokos arba vienkartiniai mokėjimai, susiję su bendrais įmonės rezultatais kaip pelno dalijimosi schemų dalis;
i)
darbdavių mokėjimai, kuriais prisidedama prie darbuotojų kuriamo turto;
j)
vienkartinės išmokos darbuotojams paliekant įmonę, jeigu mokėjimai nėra atliekami pagal kolektyvinę sutartį;
k)
būsto pašalpos, kurias darbdaviai darbuotojams moka pinigais. |
3.017. |
Reikėtų pažymėti, kad įrašomi duomenys — tai bruto darbo užmokestis, įskaitant darbo užmokesčio mokesčius bei didesnes šių mokesčių ir darbuotojų socialinio draudimo įmokų normas. Todėl tais atvejais, kai darbdaviai darbuotojams moka grynąjį darbo užmokestį, jis turi būti padidintas nurodytų dalykų verte. |
3.018. |
Bruto darbo užmokestį natūra sudaro nemokamai arba sumažintomis kainomis darbdavių teikiamos prekės ir paslaugos darbuotojams, kurias darbuotojai ir jų šeimos gali naudoti savo laiku ir savo pačių nuožiūra savo poreikiams tenkinti. Šios prekės ir paslaugos nebūtinai naudojamos gamybos procese. Jų vertė lygi naudos, kurią jie atitinka, vertei: prekių vertei, jeigu jos teikiamos nemokamai, arba pastarosios vertės ir mokėjimų darbuotojams skirtumą, jeigu jos teikiamos sumažintomis kainomis. Šį darbo užmokestį natūra, kuris yra itin svarbus ŽŪES, sudaro šios sudedamosios dalys:
a)
žemės ūkio produktai, kurie kaip atlygis teikiami darbuotojams nemokamai arba sumažintomis kainomis ( 36 );
b)
apgyvendinimo paslaugos, sukurtos savo poreikiams ir darbuotojams teikiamos nemokamai arba sumažintomis kainomis ( 37 );
c)
darbdavių nupirktos prekės ir paslaugos, su sąlyga, kad jų pirkimas atitinka darbo užmokesčio natūra apibrėžimą (t. y. jie nėra tarpinis vartojimas). Visų pirma, darbuotojų vežiojimas tarp darbo vietos ir namų yra jų darbo užmokesčio natūra dalis, išskyrus vežimą darbo valandomis. Šiai kategorijai priskiriamos nupirktos apgyvendinimo paslaugos ir vaikų lopšeliai ir pan. (plg. ESS 2010, 4.05). |
3.019. |
Darbo užmokestis natūra turėtų būti vertinamas bazine kaina arba pirkėjų kaina (priklausomai nuo to, ar gaminius pagamino vienetas, ar jie buvo įsigyti iš išorės). |
3.020. |
Priešingai bruto darbo užmokesčiui nepriskiriamos darbdavių išlaidos jų pačių naudai ir patirtos dėl įmonės interesų. Prie jų priskiriama, inter alia: pašalpos arba kompensacijos darbuotojams už kelionės, važiavimo į kitoje vietoje esančią darbo vietą ar perkėlimo į kitą vietą išlaidos, kurias darbuotojai patiria atlikdami savo pareigas, pramogų išlaidos, kurias darbuotojai patiria įmonės vardu ir išlaidos, susijusios su patogumų sudarymu darbo vietoje (pvz., sporto ir laisvalaikio organizavimas). Panašiai į šią eilutę įtraukiamam bruto darbo užmokesčiui nepriskiriami darbdavių mokėjimai pinigais darbuotojams, kad šie pirktų įrankius arba specialius drabužius (įskaitant sumas, kurias darbuotojai pagal sutartį turi skirti šiam tikslui). ►M6 Visa tai traukiama į apskaitą kaip darbdavių tarpinis vartojimas (plg. ESS 2010, 4.07). ◄ |
3.021. |
Prie darbdavių socialinių įmokų priskiriama darbdavių mokamų socialinių įmokų vertė siekiant užtikrinti, kad jų darbuotojams taikomos socialinės apsaugos nuostatos (išskyrus darbuotojų socialines įmokas, išskaičiuotas iš bruto darbo užmokesčio (plg. 3.017). Šios įmokos gali būti faktinės ar priskirtosios. |
3.022. |
Faktines socialines įmokas sudaro darbdavių mokėjimai, įskaitant įstatymuose ir sutartyse numatytas bei savanoriškas įmokas draudžiant nuo rizikos ir socialinių sunkumų. Šios socialinės įmokos mokamos draudikams (socialinės apsaugos tarnyboms arba privatiems draudikams). Nors jos mokamos tiesiogiai draudikams, jos yra laikomos kompensacijos darbuotojams dalimi, kadangi laikoma, kad pastarieji gauna šias įmokas ir vėliau jas sumoka draudimo įmonėms. |
3.023. |
Sąlyginės darbdavių socialinės įmokos atitinka kitas socialinio draudimo išmokas, kurias darbdaviai tiesiogiai moka savo darbuotojams, buvusiems darbuotojams ir kitiems teisę jas gauti turintiems asmenims, nedalyvaujant draudimo bendrovei ar autonominiam pensijų fondui ( 38 ) (plg. ESS 2010, 4.10). Šios įmokos traukiamos į apskaitą laikotarpiu, kurį buvo atliktas darbas (jeigu jos atitinka privalomas socialines išmokas) arba kai buvo suteiktos išmokos (jeigu jos atitinka savanoriškas socialines išmokas). Sąlyginės darbdavių socialinės įmokos skirstomos į dvi kategorijas: a) Sąlyginės darbdavių pensijų įmokos ir b) Sąlyginės darbdavių ne pensijų įmokos (ESS 2010, 4.10 ir 4.97). |
3.024. |
Reikia pastebėti, kad ŽŪES, jeigu gamybos vienetai yra individualios įmonės, kompensacija darbuotojams neapima atlygio už darbą, kurį valdoje atliko savininkas arba jo šeimos nariai, kuriems nemokamas atlyginimas; šie asmenys dalijasi mišriomis pajamomis, kurios yra individualios įmonės pajamų formavimo sąskaitos likutis. Tačiau, jeigu gamybos vienetai priklauso korporacijoms (plg. 5.09 ir 5.10), visas atlygis turi būti traukiamas į apskaitą kaip kompensacija darbuotojams. |
D. GAMYBOS IR IMPORTO MOKESČIAI
(plg. ESS 2010, 4.14–4.29)
3.025. |
Gamybos ir importo mokesčius sudaro privalomi neatlygintini mokėjimai pinigais arba natūra, kuriais valdžios sektorius arba Europos Sąjungos institucijos apmokestina gamybą, prekių ir paslaugų importą, darbuotojų darbą, žemės, pastatų arba kito gamyboje naudojamo turto nuosavybę arba naudojimą. ►M6 Šie mokesčiai yra mokami nepriklausomai nuo to, ar gaunamas pelnas (plg. ESS 2010, 4.14). ◄ |
3.026. |
Gamybos ir importo mokesčiai yra skirstomi į:
—
produktų mokesčius (D.21):
—
PVM pobūdžio mokesčius (D.211),
—
importo mokesčius ir muitus, išskyrus PVM (D.212),
—
produktų mokesčius, išskyrus PVM ir importo mokesčius (D.214),
—
kitus gamybos mokesčius (D.29)
|
1. |
Produktų mokesčiai
|
2. |
PVM traktavimas
|
3. |
Kiti gamybos mokesčiai
|
E. SUBSIDIJOS
(plg. ESS 2010, 4.30–4.40)
3.051. |
Subsidijos (D.3) yra einamieji negrąžintini mokėjimai, kuriuos valdžios sektorius arba Europos Sąjungos institucijos skiria gamintojams rezidentams, norėdamos paveikti jų gamybos lygį, produktų kainas arba atlyginti už gamybą skatinančius veiksnius. Kiti ne rinkos gamintojai gali gauti kitas subsidijas gamybai tik tada, jei šie mokėjimai yra skiriami pagal bendruosius nuostatus, taikomus tiek rinkos, tiek ne rinkos gamintojams. ►M6 Pagal susitarimą subsidijos produktams į sąskaitas neįrašomos kaip ne rinkos produkcija (P.13) (plg. ESS 2010, 4.30). ◄ |
3.052. |
Subsidijos yra skirstomos į:
—
subsidijas produktams (D.31):
—
subsidijas importui (D.311),
—
kitas subsidijas produktams (D.319) ir
—
kitas subsidijas gamybai (D.39).
|
1. |
Subsidijos produktams
|
2. |
Kitos subsidijos gamybai
|
F. TURTO PAJAMOS
(plg. ESS 2010, 4.41–4.76)
1. Apibrėžimas
3.070. |
Turto pajamos yra finansinio turto arba materialiojo nesukurto turto savininko gaunamos pajamos už lėšų suteikimą arba materialiojo nesukurto turto perdavimą disponuoti kitam instituciniam vienetui (ESS 2010, 4.41). |
3.071. |
ESS 2010 turto pajamos skirstomos į:
—
palūkanas (D.41);
—
bendrovių paskirstomąsias pajamas (dividendus ir mokėjimus iš kvazibendrovių pajamų) (D.42),
—
tiesioginių užsienio investicijų reinvesticijas (D.43),
—
kitas investicijų pajamas (D.44): draudimo polisų savininkams priskirtinos investicijų pajamos (D.441), investicijų pajamas, mokėtinas pagal pensinius įsipareigojimus/teises (D.442); investicijų pajamas, priskirtinas kolektyvinio investavimo fondų akcininkams (D.443),
—
rentą (D.45)
|
3.072. |
ŽŪES susijusi tik su turto pajamomis, traukiamomis į apskaitą verslo pajamų sąskaitoje (plg. sąskaitų seką, 1.38–1.48). Šioje sąskaitoje vienetų pajamos, gautos tiesiogiai dalyvaujant gamybos procese (likutinis perteklius arba mišrios pajamos), ir gautinos turto pajamos traukiamos į apskaitą išteklių pusėje. Panaudojimo pusėje traukiamos į apskaitą mokėtinos turto pajamos, susijusios su žemės ūkio veikla (ir neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindine veikla). Apskritai verslo pajamų sąskaita gali būti apskaičiuota tik instituciniams sektoriams, nors gali būti apskaičiuojama ir ekonominės veiklos rūšiai, jeigu tam tikras turto pajamas galima priskirti vietiniam VRV. |
3.073. |
ŽŪES susijusi tik su trijų rūšių turto pajamomis:
—
palūkanomis (D.41), renta (D.45) draudimo polisų savininkams priskirtinomis investicijų pajamomis(D.441).
|
2. Palūkanos
(ESS 2010, 4.42–4.52)
3.074. |
Palūkanos — tai mokesčiai, mokami už kapitalo paskolą. Jas sudaro paskolos vertės dalies procentais (nustatytos ar kt.) mokėjimai iš anksto nustatytais intervalais. ŽŪES palūkanos yra paskolų, suteiktų žemės ūkio valdų poreikiams tenkinti (pavyzdžiui, siekiant įsigyti žemės, pastatų, technikos, automobilių ar kitų įrenginių, net jeigu jie naudojami neatskiriamai ne žemės ūkio nepagrindinei veiklai), dalis. |
3.075. |
Palūkanoms taip pat priskiriami mokėjimai, susiję su ilgalaikių gamybos priemonių nuoma joms naudoti žemės ūkyje (galimai įskaitant ir žemę). Tik renta (traktuojama kaip sąlyginė nuomotojo nuomininkui suteikta paskola), kurią moka nuomininkas, įtraukiama prie palūkanų mokėjimo (kapitalas traukiamas į apskaitą finansinėje sąskaitoje). |
3.076. |
Reikėtų pastebėti, kad pagrindinio nuosavo kapitalo sąlyginės palūkanos žemės ūkio valdose nėra traukiamos į apskaitą šioje eilutėje; jos priskiriamos žemės ūkio įmonės pajamoms (plg. 5.06). Panašiai ir sumai, kuri traukiama į apskaitą kaip mokėtinos palūkanos, priskiriamos palūkanų subsidijos žemės ūkiui. |
3.077. |
►M6 Palūkanos, gautinos iš žemės ūkio bendrovėms priklausančių vienetų žemės ūkio veiklos, turėtų būti traukiamos į apskaitą. Palūkanos, gautinos iš individualių įmonių, neįtraukiamos į žemės ūkio rūšies ekonominės veiklos verslo pajamų vertinimą, nes manoma, kad didžioji dalis palūkanas duodančio turto nėra susijusi su vienetų žemės ūkio veikla ir kadangi labai sunku šeimos turtą atskirti nuo gamybai naudojamo turto ( 45 ). ◄ |
3.078. |
Palūkanos traukiamos į apskaitą taikant kaupimo principą, t. y. kaip sukauptos palūkanos (ne kaip sumokėtos palūkanos). |
3.079. |
Finansinių tarpininkų teikiamų paslaugų vertė skirstoma skirtingiems klientams, faktiniai palūkanų finansiniams tarpininkams mokėjimai arba gavimai turėtų būti koreguojami, kad būtų pašalintos sumos, atitinkančios numanomus finansinių tarpininkų mokesčius. Apskaičiuota šių išlaidų vertė turėtų būti atimta iš palūkanų, kurias skolininkai sumokėjo finansiniams tarpininkams, ir pridedama prie indėlininkų gautų palūkanų. ►M6 Išlaidos laikomos atlygiu už finansinių tarpininkų savo klientams suteiktas paslaugas, o ne palūkanų mokėjimu (žr. 2.107.1 ir 2.108 i); ESS 2010, 4.51). ◄ |
3. Renta (žemės ir žemės gelmių turtų)
(ESS 2010, 4.76)
3.080. |
►M6 Renta atitinka mokėjimus nesukurto materialiojo turto (žemės ir žemės gelmių turto) savininkui už tai, kad jis leidžia tą turtą naudoti kitam vienetui. ◄ ŽŪES šis straipsnis dažniausia atitinka rentas, kurias turėtojai moka žemės savininkams ( 46 ). |
3.081. |
Jeigu savininkas sumoka tam tikrus mokesčius, tiesiogiai susijusius su žemės ūkio veikla (nekilnojamojo turto mokestį, žemės priežiūros mokestį ir pan.), turėtų būti atitinkamai sumažinamos traukiamos į apskaitą rentos. Šie mokesčiai traukiami į apskaitą kaip kiti gamybos mokesčiai (nekilnojamojo turto mokesčio atveju) arba kaip tarpinis vartojimas (žemės priežiūros atveju). |
3.082. |
Žemės rentai nepriskiriamos pajamos už joje esančių pastatų arba būsto nuomą; šios nuomos pajamos traktuojamos kaip mokėjimas už rinkos paslaugas, kurias savininkas suteikė pastato arba būsto nuomininkui, ir sąskaitose traukiamos į apskaitą kaip paslaugų tarpinis vartojimas arba kaip galutinio vartojimo išlaidos (namų ūkių sąskaitose), priklausomai nuo nuomininko vieneto rūšies. Jeigu nėra objektyvaus pagrindo, kuris leistų atskirti žemės rentos ir joje esančių pastatų rentos mokėjimus, visa suma traukiama į apskaitą kaip žemės renta. ►M6 Ši taisyklė yra pritaikytas ESS rekomendacijos variantas (plg. ESS 2010, 4.73) ( 47 ). ◄ |
3.083. |
Visa žemės renta turėtų būti įrašoma šioje eilutėje, nepriklausomai nuo to, ar žemė išnuomota trumpiau ar ilgiau kaip vieneriems metams. |
3.084. |
Rentai nepriskiriama:
—
šiose pastatuose esančio būsto nuomos vertė; tai atlygis už rinkos paslaugą, o tai yra privataus vartojimo sudedamoji dalis (t. y. nuomininkas rentą moką iš jam likusių pajamų),
—
renta, mokama už profesinį negyvenamųjų pastatų panaudojimą (plg. 2.108 a),
—
pastatų nuvertėjimas,
—
einamosios pastatų priežiūros išlaidos (plg. 2.106),
—
nekilnojamojo turto mokestis (plg. 3.048 a),
—
išlaidos, susijusios su pastatų draudimu (plg. 2.108 g).
|
3.085. |
Jeigu žemę ir pastatus naudoja savininkas, sąlyginės rentos traukti į apskaitą nereikia. Rentos, kurios atitinka nesukurtą nematerialųjį turtą, pavyzdžiui, patentuotą turtą ir gamybos teises (pieno kvotas), turėtų būti traukiamos į apskaitą kaip tarpinis vartojimas (plg. 2.108 n). |
4. Draudimo polisų savininkams priskirtinos investicijų pajamos (neįtraukiamos į ŽŪES)
3.086. |
►M6 Draudimo polisų savininkams priskirtinos investicijų pajamos – visos pirminės pajamos, gautos investavus draudimo techninius atidėjimus ir pensijų lėšas (plg. ESS 2010, 4.68). ◄ Šie techniniai atidėjimai traktuojami kaip turtas, priklausantis draudėjams. ►M6 ESS 2010 ◄ numatyta, kad, apskaičiuojant verslo pajamas, prie išteklių priskiriamos pajamos, gautos investavus draudimo techninius atidėjimus. Šios pajamos priskiriamos draudėjui kaip turto pajamos, priskirtos draudimo polisų savininkams. Laikoma, kad pastarosios grąžinamos draudimo bendrovėms papildomų įmokų forma, kadangi praktiškai pajamos lieka joms (plg. ►M6 ESS 2010 ◄ , 4.69). |
3.087. |
►M6 Draudimo polisų savininkams priskirtinos investicijų pajamos neįtraukiamos į ŽŪES. ◄ Iš tiesų, tam, kad žemės ūkio veiklos pajamų vertinimas būtų prasmingas, reikia, kad:
—
būtų apimami visi srautai, susiję su ne gyvybės draudimu (paslaugos vertė, pajamos, priskirtos draudimo polisų savininkams, grynosios įmokos ir reikalavimai): šiuo atveju vertinamos pajamos atsiranda apibūdinus visus perskirstymo sandorius (tarp draudimo polisų savininkų ir draudimo bendrovių ir tarp laikotarpių), susijusius su ne gyvybės draudimu, arba
—
būtų atsižvelgiama tik į paslaugos vertę (kuri tikrai gaunama iš draudimo bendrovės) (plg. 2.108 g): šiuo atveju vertinamos pajamos atsiranda iki visų šių perskirstymo sandorių apibūdinimo.
ŽŪES buvo pasirinktas antrasis sprendimas. |
G. KAPITALO PERVEDIMAI
(plg. ESS 2010, 4.145–4.167)
3.088. |
Vieninteliai ŽŪES traukiami į apskaitą kapitalo pervedimai yra gaunami kapitalo pervedimai, t. y. dotacijos investicijoms ir kiti kapitalo pervedimai. Šie paskirstymo sandoriai traukiami į apskaitą kapitalo sąskaitoje (plg. 1.41 ir 1.48). |
1. |
Dotacijos investicijoms
|
2. |
Kiti kapitalo pervedimai
|
H. PAGRINDINIO KAPITALO VARTOJIMAS
(plg. ESS 2010, 3.139–3.145)
3.098. |
Numatomas ilgalaikių gamybos priemonių susidėvėjimas ir senėjimas per ataskaitinį laikotarpį yra numanomas mokestis, kol gaminys nepakeičiamas nauju įsigijimu. Šis nusidėvėjimas ir senėjimas vertinamas pagrindinio kapitalo vartojimu. Jį įtraukiant prie gamybos sąskaitos „panaudojimo“ galima pagrindinio kapitalo formavimo išlaidas paskirstyti visam naudojimo laikotarpiui. |
3.099. |
Jeigu gamybos priemonių ekonominio naudingumo laikotarpis yra ilgesnis kaip vieneri metai, pagrindinio kapitalo vartojimas atitinka pagrindinio kapitalo dydį, sunaudotą gamybos procese per ataskaitinį laikotarpį dėl įprasto nusidėvėjimo ir numatomo senėjimo ( 48 ). Tačiau, jeigu naudojamų gamybos priemonių ekonominio naudingumo laikotarpis trumpesnis kaip vieneri metai, nusidėvėjimas traukiamas į apskaitą kaip tarpinis vartojimas. |
3.100. |
Visos ilgalaikės gamybos priemonės (t. y. produktai) yra susijusios su pagrindinio kapitalo vartojimu (nors tam tikrais atvejais reikalingas lankstumas; plg. 3.105). Tai apima ilgalaikį materialųjį ir nematerialųjį turtą, pagrindinius nesukurto turto pagerinimus ir sąnaudas, susijusias su nuosavybės perleidimu. Pagrindinio kapitalo vartojimas neskaičiuojamas atsargoms ir nebaigtai gamybai, o taip pat tokiam nesukurtam turtui kaip žemė, žemės gelmių ištekliai ir patentuotas turtas. |
3.101. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas yra tik viena turto vertės pokyčių sudedamoji dalis (kartu su BPKF, kitais apimties pokyčiais ir nominaliu turimo turto vertės padidėjimu (atėmus sumažėjimą); plg. 2.134). Pagrindinio kapitalo vartojimas neapima kitų turto apimties pokyčių (išskyrus tuos, kurie atsiranda dėl BPKF):
—
ypatingų nuostolių dėl nelaimių (žemės drebėjimų, karo, sausros, epidemijos ir pan.),
—
nenumatomo senėjimo, kuris yra skirtumas tarp pagrindinio kapitalo vartojimo atidėjimų dėl įprasto nusidėvėjimo ir faktinių nuostolių, netikėtų įvykių, dėl kurių nusidėvėjimas yra didesnis nei buvo trauktas į apskaitą remiantis numatomu pagrindinio kapitalo vartojimu,
—
ilgalaikio turto klasifikavimo pokyčių, t. y. jų ekonominio panaudojimo pokyčių, kai žemės ūkio naudmenos arba pastatai pradedami naudoti privačiai arba kitokiai ekonominei paskirčiai.
|
3.102. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas, kurį reikia skirti nuo nuvertėjimo, skaičiuojamo mokestiniais tikslais ir pateikiamo įmonių sąskaitose, turėtų būti vertinamas pagal ilgalaikių gamybos priemonių atsargas ir (vidutinį) galimą įvairių nagrinėjamų prekių kategorijų ekonominio naudingumo laikotarpį. Jeigu nėra informacijos apie ilgalaikių gamybos priemonių atsargas, rekomenduojama skaičiavimams taikyti nuolatinio inventorizavimo metodą ir įvertinti įsigijimo kainą ataskaitiniu laikotarpiu (t. y. turto atstatomąją vertę ataskaitiniu laikotarpiu, o ne remiantis praeities vertėmis). Atstatomoji vertė nustatoma pagal kainas, kurias bet kuriuo konkrečiu ataskaitiniu laikotarpiu turi mokėti savininkai norėdami pakeisti ilgalaikę gamybos priemonę nauja, kuri į ją kuo labiau panaši. Šio metodo būtina laikytis tam, kad būtų tiksliai apskaičiuotas vidaus produktas. |
3.103. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas apskaičiuojamas taikant tiesinį nuvertėjimo metodą, t. y. atitinkamos ilgalaikės gamybos priemonės vertę tolygiai paskirstant per laikotarpį, kada ji yra naudojama. Nusidėvėjimo norma nustatoma pagal formulę 100/n, kur „n“ yra galimas šios kategorijos ekonominio naudingumo laikotarpis, matuojamas metais („n“ gali skirtis įvairiose šalyse skirtingu metu). Tam tikrais atvejais nusidėvėjimo norma gali būti geometrinė. Atsižvelgiant į dabartinės atstatomosios kainos ir vienodos pagrindinio kapitalo vartojimo normos naudojimą, pagrindinio kapitalo vartojimas skiriasi skirtingais metais, nebent pirkėjų kainos išlieka nepakitusios per visą turto įprastą ekonominio naudingumo laikotarpį. |
3.104. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas sąnaudų, susijusių su sukurto materialiojo ir nematerialiojo turto nuosavybės perleidimu, forma turėtų būti apskaičiuojamas remiantis vidutiniu ekonominio naudingumo laikotarpiu, kuris pagal susitarimą lygus vieneriems metams. |
3.105. |
Pagrindinio kapitalo vartojimas gyvulių atveju atitinka numatomą gyvulių produktyvumo sumažėjimą, jeigu jie būtų naudojami gamybai (pienas, vilna ir pan.), kuris atspindimas dabartinėje būsimų pajamų, kurias galima gauti iš šių gyvulių, vertėje. Kadangi būsimų pajamų, gautinų iš produktyvių gyvulių, vertė laikui bėgant mažėja, gyvuliai turės tapti pagrindinio kapitalo vartojimo objektu. Tačiau, atsižvelgus į praktinius šios rūšies turto pagrindinio kapitalo vartojimo apskaičiavimo sunkumus, buvo nuspręsta, kad nereikėtų skaičiuoti produktyvių gyvulių pagrindinio kapitalo vartojimo. Sprendimas neįtraukti gyvulių į šį skaičiavimą buvo pagrįstas šiais argumentais:
—
produktyvumo ir ekonominės vertės sumažėjimas yra susijęs su amžiumi, tačiau nėra tiesioginės, pastovios ir nenutrūkstamos nepriklausomybės, o tai yra numanomas nuvertėjimo reikalavimas,
—
gyvulių išėmimas iš produktyvios bandos gali priklausyti nuo ekonominės aplinkos (pasikeitus kainoms, gaunamoms už paskerstus gyvulius, ir gyvulių pašarų kainoms ir pan.).
|
3.106. |
Nors šie argumentai nekliudytų skaičiuoti pagrindinio kapitalo vartojimą gyvulių atveju, toks skaičiavimas būtų labai sudėtingas, nes reikėtų atitinkamų vidutinio naudojimo laikotarpio ir normų apibrėžimų, taikomų pagrindinio kapitalo vartojimui. Priešingu atveju būtų sunku užtikrinti gyvulių prognozuojamo ir faktinio vidutinio nuvertėjimo atitikimą. ►M6 Toks traktavimas taip pat užtikrina ŽŪES ir ESS 2010 (plg. ESS 2010, 3.140) bei ūkių apskaitos duomenų tinklo mikroekonomikos sąskaitų derėjimą. Be to, nebereikia skirti, kurie gyvuliai turi ilgalaikių gamybos priemonių savybių, o kurie – atsargų savybių. ◄ |
IV. ŽEMĖS ŪKIO DARBO SĄNAUDOS
4.01. |
Užimtumas žemės ūkyje apima visus asmenis — samdomus ir dirbančius savarankiškai — teikiančius apmokamas arba neapmokamas darbo sąnaudas vienetams rezidentams, užsiimantiems ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai būdinga veikla (žemės ūkio ir neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindine veikla). Visi pensinio amžiaus asmenys, kurie ir toliau dirba valdoje, priskiriami užimtumui žemės ūkyje. Neįtraukiami asmenys, kurie nėra sulaukę brandos amžiaus. |
4.02. |
Darbuotojai yra apibrėžiami kaip visi asmenys, kurie pagal susitarimą dirba kitam instituciniam vienetui rezidentui (kuris yra žemės ūkio vienetas) ir gauna atlyginimą (nurodomą kaip kompensacija darbuotojams, plg. III skyriaus C dalį). Darbuotojų teikiamos darbo sąnaudos vadinamos apmokamomis darbo sąnaudomis. Pagal susitarimą, ne šeimai priklausančių darbuotojų darbas yra klasifikuojamas kaip apmokamos darbo sąnaudos. Jeigu žemės ūkio vieneto struktūra atitinka įprastą bendrovės struktūrą (plg. 5.09), visos naudojamos darbo sąnaudos klasifikuojamos kaip apmokamos darbo sąnaudos. |
4.03. |
Savarankiškai dirbantys asmenys yra tokie, kurie yra neinkorporuotų įmonių, kuriose jie dirba, vieninteliai savininkai arba bendrasavininkiai. Savarankiškai dirbančių asmenų teikiamos darbo sąnaudos vadinamos neapmokamomis darbo sąnaudomis. Savininko šeimos nariai, kurie negauna iš anksto nustatytos ir pagal faktinį darbą apskaičiuotos kompensacijos, yra klasifikuojami kaip savarankiškai dirbantys asmenys. |
4.04. |
Specialių įmonių atveju (plg. V skyriaus B dalį), darbuotojų darbo sąnaudos traktuojamos taip pat kaip ir neinkorporuotų įmonių atveju (individualios įmonės). Direktoriams arba akcininkams tenka vieneto mišrios pajamos (neapmokamos darbo sąnaudos), o jų darbuotojai gauna atlygį (apmokamos darbo sąnaudos). |
4.05. |
Bendras dirbtų valandų skaičius atitinka visą valandų, kurias darbuotojas arba savarankiškai dirbantis asmuo faktiškai išdirbo žemės ūkio vienete rezidente per ataskaitinį laikotarpį, skaičių. |
4.06. |
►M6 Kas priskiriama ir nepriskiriama bendram dirbtų valandų skaičiui, apibūdinta ESS 2010 (11.27 ir 11.28). ◄ Bendram dirbtų valandų skaičiui nepriskiriamas darbas savininko arba vadovo privačiam namų ūkiui. |
4.07. |
Darbo vienetai per metus (DVPM) apibrėžiami kaip visos darbo dienos ekvivalento užimtumas (atitinkantis visos darbo dienos ekvivalento darbo vietų skaičių), t. y. kaip bendras dirbtų valandų skaičius, padalytas iš per metus visą darbo dieną dirbtų vidutinio valandų skaičiaus toje ekonominėje teritorijoje. |
4.08. |
Vienam asmeniui negalima priskirti daugiau kaip vieno DVPM. Šis apribojimas taikomas ir tada, jeigu asmuo žemės ūkyje dirba daugiau valandų nei visos darbo dienos valandų skaičius. |
4.09. |
Asmenų, kurie žemės ūkio valdose dirba ne visą dieną, žemės ūkio darbo sąnaudos apskaičiuojamos kaip faktiškai dirbtų valandų skaičiaus (per savaitę arba per metus) ir visą darbo dieną faktiškai dirbtų valandų skaičiaus (per savaitę arba per metus) dalmuo. |
4.10. |
Visą darbo laiką faktiškai dirbtų valandų skaičius nebūtinai vienodas visose darbo kategorijose. Gali būti, kad valandų, sudarančių savarankiškai dirbančių asmenų visą darbo dieną, skaičius yra didesnis nei darbuotojų valandų skaičius. Pastaruoju atveju didžiausias dirbamų valandų skaičius nustatomas sutartyje. |
4.11. |
Asmens dirbtų valandų skaičiui netaikomi jokie nuo amžiaus (t. y. jaunesniems kaip 16 ar vyresniems kaip 65 metų asmenims) ar lyties priklausomi koeficientai. Būtina laikytis lygybės principo. „Visa darbo diena“ nustatoma pagal dirbtų valandų skaičių, o ne vertinant sukurtą dydį ir (arba) kokybę. |
4.12. |
Išskyrus tuos atvejus, kai yra pagrįsta siekti alternatyvių šaltinių, DVPM, atitinkantis visą darbo dieną žemės ūkyje, turėtų būti pagrįstas dabartiniu apibrėžimu, taikomu Bendrijos žemės ūkio valdų struktūros tyrimuose, kaip mažiausias valandų skaičius, nustatytas nacionalinėse darbo sutartis reglamentuojančiose taisyklėse. Jeigu jose nenurodytas per metus dirbamų valandų skaičius, kaip mažiausias skaičius imama 1 800 valandų (225 darbo dienos, sudarytos iš aštuonių valandų). |
V. ŽEMĖS ŪKIO PAJAMŲ RODIKLIAI
5.01. |
Vienas iš pagrindinių ŽŪES tikslų — vertinti žemės ūkio pajamas ir jų pokyčius. |
A. |
PAJAMŲ IR BALANSUOJANČIŲ STRAIPSNIŲ APIBRĖŽIMAS
|
B. |
VIENETŲ, ORGANIZUOTŲ KAIP ĮMONĖS, PAJAMŲ TRAKTAVIMAS
|
C. |
ŽEMĖS ŪKIO PAJAMŲ RODIKLIŲ APIBRĖŽIMAS
|
D. |
PAJAMŲ RODIKLIŲ SUMAVIMAS EUROPOS SĄJUNGOJE
|
E. |
PAJAMŲ RODIKLIŲ DEFLIACIJA
|
VI. ŽŪES VERTINIMAS PALYGINAMOSIOMIS KAINOMIS
A. KAINŲ IR APIMTIES MATAI
(plg. ESS 2010, 10 skyrius)
6.01. |
Atliekant ekonominę analizę ir stebint, kaip keičiasi vertės, naudinga skirti šiuos verčių pokyčius, kuriuos sukelia apimties pokyčiai, nuo kainų pokyčių sukeltų pasikeitimų. ►M6 ESS 2010 (10.13–10.23) aiškiai nurodyta, kad į kainų dedamąją turi būti įtraukti tik su kainomis susiję pokyčiai, o visi kiti pokyčiai turi būti įtraukiami į apimties dedamąsias. ◄ Todėl į produktų kokybės skirtumus (fizinių savybių, mažmeninės prekybos rūšių ir pan.) atsižvelgiama kaip į apimties, o ne kainos pasikeitimus. |
6.02. |
Yra keletas daugelio prekių ir paslaugų atmainų, kurių kokybė skiriasi. ►M6 ESS 2010 ◄ nustatyti keli veiksniai, dėl kurių atsiranda kokybės skirtumai, tačiau ŽŪES svarbiausias veiksnys yra susijęs su fizinėmis savybėmis. Taip pripažįstama, kad konkretaus produkto apibrėžime gali būti numanomi fiziniai skirtumai, kurie reiškia, kad fiziniai vienetai (pvz., viena tona) nėra identiški ekonomine prasme. Kaip pavyzdį galima pateikti dvi grūdų tonas, parduotas dveju metus iš eilės. Pirmaisiais metais visi grūdai yra malimui tinkamos kokybės, o antraisiais — malimui tinka mažiau nei pusė, o likę grūdai parduodami pašarams. Tai reiškia, kad vidutinė grūdų kokybė sumažėjo. ►M6 Kitas kokybės skirtumas, kuris svarbus ŽŪES, yra produkto prekybos tarp dviejų rinkų, kuriose vyrauja skirtingos kainos, pvz., vidaus ir užsienio, pramoninio naudojimo ir pardavimo vartotojams, pasikeitimas (plg. ESS 2010, 10.13–10.18). ◄ |
6.03. |
Apimties ir kainos rodikliuose, naudojamuose duomenims palyginamosiomis kainomis parengti, reikia atsižvelgti į kokybės pokyčius. Todėl rekomenduojama darbą atlikti kaip įmanoma detaliau, kad būtų galima gauti kuo labiau vienarūšius elementarius produktus. Jeigu elementarūs produktai bus visiškai vienarūšiai, apimties pokyčius bus galima vertinti remiantis kiekio pokyčiais. |
6.04. |
Tačiau turima statistinė informacija nėra pakankamai išsami, todėl ji nesusijusi vien tik su vienarūšiais produktais. ►M6 Šiuo atveju ESS 2010 (10.32) nurodyta, kad geriau sumažinti einamųjų metų vertę tinkamu kainų indeksu, kad būtų įvertinti apimties pokyčiai (ESS 2010, 10.01). ◄ |
6.05. |
Išsamumo lygis, kuriam taikomas indeksas laikomas elementariuoju indeksu (todėl nagrinėjamas produktas yra laikomas vienarūšiu), yra vadinamas elementariuoju suvestinių rodiklių lygiu. ŽŪES elementarusis suvestinių rodiklių lygis atitinka bent jau mažiausiai suvestinį nomenklatūros lygį duomenų perdavimo lentelėje. Tačiau sudarant kainų indeksus reikalingas didesnis išsamumas. |
6.06. |
Kiekvienam sąskaitose nurodytam kainų ir paslaugų suvestiniam rodikliui reikia apskaičiuoti kainos ir kiekio matus, kad vertės indeksas = kainų indeksas × apimties indeksas
Tai reiškia, kad kiekvienas konkretaus srauto vertės pokytis turi būti priskiriamas arba kainos pokyčiui, arba apimties pokyčiui, arba abiem kartu (plg. ESS 2010, 10.12). |
6.07. |
Dabartinės vertės sistemingas suskirstymas į sudedamąsias dalis „kainos pokyčiai“ ir „apimties pokyčiai“ taikomas tik tiems srautams, kurie atitinka prekių ir paslaugų sandorius bei elementams, susijusiems su šių sandorių vertinimu (produkcija, tarpinis vartojimas, pagrindinio kapitalo vartojimas, bendroji pridėtinė vertė, grynoji pridėtinė vertė, BPKF, atsargų pokytis, produktų mokesčiai ir subsidijos). |
B. ŽŪES SUDARYMO PALYGINAMOSIOMIS KAINOS PRINCIPAI IR METODAS
1. Indekso formulės pasirinkimas
▼M6 —————
6.09. |
►M6 Vadovaujantis ESS 2010 (10.20), ŽŪES apimties pokyčiai vertinami taikant Laspeireso tipo indeksus, o kainų pokyčiai – Paše tipo indeksus. ◄ Laspeireso apimties indeksas:
Paše kainų indeksas:
Kiekvienam elementariam produktui:
|
2. Baziniai metai
6.10. |
Apimties pokyčiai vertinami naudojant Laspeireso tipo indeksus: todėl elementarios serijos kiekių pokyčiai skaičiuojami pagal bazinių metų vertę. Kainos pokyčiai vertinami naudojant Paše tipo indeksus: todėl elementarių serijų kainų pokyčiai skaičiuojami pagal einamųjų metų vertę bazinių metų kainomis. |
6.11. |
Baziniai metai — tai metai, kurių kainos naudojamos svorių sistemai sudaryti. |
6.12. |
Tiksliausias būdas vertinti apimties pokyčius iš metų į metus yra naudoti kaip galima vėlesnius bazinius metus. Tai užtikrina, kad apskaičiavimai yra pakankamai nauji ir leidžia išvengti problemų, susijusių su produktų, kurie nebegaminami, ir naujai atsiradusių produktų lyginimu. Būtent dėl šios priežasties ŽŪES apimties pokyčius vertina pagal praeitus metus. |
3. Serijų pateikimas pagal ataskaitinius metus
6.13. |
Metai, naudojami duomenims palyginamosiomis kainomis perduoti ir pateikti, gali skirtis nuo bazinių metų; jie yra vadinami ataskaitiniais metais. Indeksų serijoje ataskaitiniams metams priskiriama vertė 100 |
6.14. |
Apimties indeksų serija ataskaitinių metų kainomis gaunama susiejant indeksus, apskaičiuotus praeitų metų kainomis (plg. ESS 2010, 10.20). |
6.15. |
Svarbu, kad ataskaitinių metų pakeitimas neturėtų įtakos apimties pokyčiams praeitų metų atžvilgiu. Būtent todėl ŽŪES duomenys pateikiami pagal nustatytus ataskaitinius metus, pateikiant kiekvieno kintamojo nuorodą atskirai, nepriklausomai nuo to, ar tai yra suvestiniai duomenys ar elementarūs indeksai. |
6.16. |
Pavyzdys. Panagrinėkime du vienarūšius elementarius produktus A ir B. Toliau pateikta serija yra pagrįsta praeitų metų kainų struktūra:
Visumos (A+B) apimties ir kainų indeksai priklauso nuo kiekvienam produktui (A ir B) suteikto svorio.
Jeigu šios serijos yra išreikštos pagal nustatytus ataskaitinius metus (pvz., n), vienintelis būdas išlaikyti tuos pačius n/n–1 apimties indeksus yra atskirai grandininiu metodu susieti indeksus. Taip atsiranda tokia serija (bazė lygi 100 n):
(101,4 = 108,8 * 93,2/100)
Vertės palyginamosiomis kainomis, išreikštos pagal n ataskaitinius metus:
(405,6 = 400 * 101,4/100)
Todėl prie sąskaitos negalima daugiau nieko pridėti. Pridėjus A ir B vertes palyginamosiomis kainomis gaunama tokia serija:
Išskyrus metus, einančius po ataskaitinių metų, serijos su naujomis nuorodomis negali būti sudedamos.“
|
6.17. |
►M6 Remiantis ESS 2010 (10.23), nesudedami palyginamųjų kainų duomenys yra skelbiami be jokio koregavimo ( 51 ). ◄ Toks pats metodas taikomas ir ŽŪES, tačiau vartotojams reikia paaiškinti, kad lentelės negali būti sudedamos. |
4. Pridėtinės vertės apskaičiavimas nustatytų metų kainomis
6.18. |
Pridėtinė vertė yra gamybos sąskaitos balansuojantis straipsnis. Pačios pridėtinės vertės neįmainoma tiesiogiai suskirstyti į kainos ir apimties sudedamąsias dalis. ►M6 Teoriškai teisingas metodas pridėtinei vertei nustatytų metų kainomis apskaičiuoti yra atlikti „dvigubą defliaciją“ (plg. ESS 2010, 10.31–10.32). ◄ |
6.19. |
Todėl bendroji pridėtinė vertė, išreikšta praėjusių metų kainomis, apibrėžiama kaip produkcijos, įvertintos praėjusių metų kainomis, ir tarpinio vartojimo, įvertinto praėjusių metų kainomis, skirtumas. Grynoji pridėtinė vertė, išreikšta praėjusių metų kainomis, apibrėžiama kaip bendrosios pridėtinės vertės, išreikštos praėjusių metų kainomis, ir pagrindinio kapitalo vartojimo, išreikšto praėjusių metų kainomis, skirtumas. Pridėtinė vertė nustatytų ataskaitinių metų kainomis gaunama darant pakartotines nuorodas. |
6.20. |
Pavyzdys. Toliau pateikiama produkcijos ir tarpinio vartojimo dabartinių verčių ir verčių praėjusių metų kainomis (apimčių) serija:
Pridėtinė vertė apimtimi gaunama iš produkcijos apimties atėmus tarpinio vartojimo apimtį. Gaunama tokia serija:
Taip gaunami šie apimties indeksai praėjusių metų kainomis:
(118,2 = 130/110 * 100) (103,7 = 140/135 * 100)
Bendroji tam tikrų metų pridėtinė vertė n metų kainomis (nustatytų metų kainomis) gaunama dabartinę n vertę padauginus iš apimties grandininio indekso.
PV n + 1 (n metų kainomis) = 110 * 1,182 = 130
PV n + 2 (n metų kainomis) = 110 * 1,182 * 1,037 = 135
|
5. Produktų mokesčių ir subsidijų produktams suskirstymas į apimties ir kainos sudedamąsias dalis
6.21. |
Suskirstant vertinimus bazinėmis kainomis į atitinkamas apimties ir kainos sudedamąsias dalis daroma prielaida, kad šis suskirstymas taikomas produktų mokesčiams ir subsidijoms produktams. ŽŪES buvo pasirinktas toks variantas: |
6.22. |
Subsidijos (arba mokesčio) produktui apimties indeksas atitinka produkcijos apimties indeksą gamintojų kaina. Šiuo atveju produkcijos apimties indeksas yra toks pats, nepriklausomai nuo to, ar jis išreikštas gamintojų ar bazine kaina. |
6.23. |
Šis sprendimas turi dar vieną trūkumą: apimties indeksas nepriklauso nuo vertinimo metodo, todėl kainos ir apimties indeksų bazine kaina aiškinimas yra nesudėtingas: visiškai vienarūšio bazinio produkto apimties indeksas atitinka kiekio indeksą; kainų indeksas atspindi vidutinės bazinės kainos pokytį. |
6.24. |
Pavyzdys: Konkretaus produkto produkcijos vertė gamintojų kaina metais n yra 1 000 ; produkcijos vertė metais n+1 yra 900. Produkcijos apimties indeksas lygus 102. Šis produktas yra subsidijuojamas. Subsidijos vertė metais n yra 100; subsidijos vertė metais n+1 yra 150. Subsidijos suskirstymas į apimties ir kainos sudedamąsias dalis atliekamas taip:
Subsidijos apimties indeksas yra toks pats kaip ir produkcijos gamintojų kaina apimties indeksas. |
VII. REGIONINĖS ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS SĄSKAITOS (RŽŪES)
A. BENDRIEJI PRINCIPAI
1. Įžanga
7.01. Regioninės sąskaitos svarbios formuojant, įgyvendinant ir vertinant regioninę politiką. Objektyvūs, patikimi, nuoseklūs, darnūs, palyginami, aktualūs ir suderinti regioniniai statistiniai rodikliai – patikimas pagrindas formuoti politikai, kuria siekiama mažinti Sąjungos regionų ekonominius ir socialinius skirtumus.
7.02. RŽŪES yra regioniniam lygmeniui pritaikytos ŽŪES.
7.03. RŽŪES sudaro toks pats sąskaitų rinkinys kaip ŽŪES, bet dėl sąvokų ir vertinimo problemų regioninių sąskaitų rinkinys yra mažesnės aprėpties ir detalumo nei nacionalinio lygmens ŽŪES.
7.04. RŽŪES yra regioninės sąskaitos ir todėl rengiamos remiantis tiesiogiai surinktais regioniniais duomenimis ir nacionaliniais duomenimis, suskirstytais pagal regionus remiantis prielaidomis. Rengiant regionines sąskaitas prielaidomis remiamasi, kai nėra pakankamai išsamių, laiku pateiktų ir patikimų regioninio lygmens duomenų. Dėl to regioninėse sąskaitose gali neatsispindėti kai kurie regionų skirtumai (2010 m. ESS, 13.08).
2. Regioninė ekonomika ir regioninė teritorija
7.05. Neatsižvelgiant į tai, ar regioninės sąskaitos susijusios su ekonominės veiklos rūšimis, ar su instituciniais sektoriais, jas rengiant būtina griežtai apibrėžti regioninę ekonomiką ir regioninę teritoriją. Teoriškai regione vykdoma žemės ūkio ekonominė veikla apima vienetus (žemės ūkio valdas), kurie to regiono teritorijoje vykdo žemės ūkio veiklą (plg. 1.60–1.66).
7.06. Šalies regioninė ekonomika sudaro dalį visos šalies ekonomikos. Visa ekonomika apibūdinama pagal institucinius vienetus ir sektorius. Ją sudaro visi instituciniai vienetai, kurių pagrindiniai ekonominiai interesai yra susiję su šalies ekonomine teritorija. Ekonominė teritorija nevisiškai sutampa su geografine teritorija (žr. 7.08). Šalies ekonominė teritorija yra skirstoma į regionines teritorijas ir teritoriją už regiono ribų (2010 m. ESS, 13.09).
7.07. Regioninę teritoriją, kaip apibrėžta 2010 m. ESS, sudaro šalies ekonominės teritorijos dalis, tiesiogiai priskirta regionui. Laisvosios zonos, muitinės sandėliai ir muitinės kontroliuojamos gamyklos siejami su regionais, kuriuose jie yra.
7.08. Vis dėlto šis teritorijos suskirstymas nevisiškai atitinka nacionalinėse sąskaitose taikomą šalies ekonominės teritorijos sąvoką. Teritoriją už regiono ribų sudaro šalies ekonominės teritorijos dalys, kurių negalima tiesiogiai susieti su vienu regionu ir kurios neįtraukiamos į RŽŪES, t. y.:
nacionalinė oro erdvė, teritoriniai vandenys ir kontinentinis šelfas, esantis tarptautiniuose vandenyse, į kurį šalis turi išimtines teises;
teritoriniai anklavai (t. y. likusio pasaulio sektoriuje esančios geografinės teritorijos, kurias pagal tarptautines valstybių sutartis ar susitarimus naudoja šalies valdžios sektoriaus institucijos (pvz., ambasados, konsulatai, karinės bazės, mokslinės bazės ir kt.);
už šalies kontinentinio šelfo tarptautiniuose vandenyse esantys naftos, gamtinių dujų ir kiti telkiniai, kuriuos eksploatuoja vienetai rezidentai.
7.09. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1059/2003 ( 52 ) nustatytame Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros (NUTS) klasifikatoriuje pateikiamas bendras, vienodas Sąjungos ekonominės teritorijos suskirstymas. Regioninėms žemės ūkio ekonominėms sąskaitoms reikalinga NUTS 2 lygio statistika, kaip paprastai nustatyta pagal dabartinę tvarką pagal tą reglamentą. Nacionalinio lygmens reikmėms regioninės sąskaitos taip pat gali būti rengiamos išsamesniu regioniniu lygmeniu, konkrečiai NUTS 3 lygiu, jei taikytina (2010 m. ESS, 13.12).
3. RŽŪES pagrindinis vienetas
7.10. Regioninėms sąskaitoms pagal ekonominės veiklos rūšis rengti naudojami vienetai – vietiniai veiklos rūšies vienetai (vietiniai VRV). Vietinis VRV yra gamybos vienetas, kurį galima stebėti.
7.11. Taikant statistinį metodą (pagal ekonominės veiklos rūšis) naudojama stebimo vieneto sąvoka, net jei tai reiškia, kad nukrypstama nuo vienos veiklos sąvokos. Kaip ir 2008 m. NSS, 2010 m. ESS struktūroje pirmenybė teikiama statistiniam metodui ir nurodoma, kad rengiant nacionalines sąskaitas pagal ekonominės veiklos rūšį reikėtų vadovautis vietiniais VRV. Tokiu būdu apibrėžiamas tas pats ekonominės veiklos vienetas neatsižvelgiant į tai, ar jis apskaitomas regioniniu lygmeniu, ar šalies lygmeniu.
7.12. Kaip ir ŽŪES, rengiant RŽŪES kaip pagrindinis žemės ūkio veiklos vienetas naudojama žemės ūkio valdos sąvoka, pritaikyta atitinkamiems tikslams vadovaujantis tam tikrais nusistovėjusiais principais. Šis pasirinkimas pagrįstas dviem labai svarbiomis priežastimis. Viena vertus, žemės ūkio valda yra žemės ūkio vietinis VRV (plg. 1.09–1.17), apibrėžtas kaip tokia VRV dalis, kuri apima vietinį lygmenį. Vietinis VRV taip pat yra tinkamiausias žemės ūkio veiklos rūšies vienetas, net jei jis apima ne žemės ūkio nepagrindinę veiklą, kurios neįmanoma atskirti nuo žemės ūkio veiklos (plg. 1.15 ir 1.16, 1.25–1.32).
7.13. Naudojant žemės ūkio valdą kaip pagrindinį vienetą šių žemės ūkio valdų ne žemės ūkio nepagrindinė veikla įtraukiama į RŽŪES (plg. 7.12). Kadangi ŽŪES tikslas – įvertinti, apibūdinti ir analizuoti pajamų iš žemės ūkio ekonominės veiklos formavimą, neįtraukiami vienetai, kuriuose vykdoma tik laisvalaikio veikla (pvz., asmeninio naudojimo daržai ir gyvulių auginimas privatiems tikslams). Priešingai, natūriniu ūkininkavimu besiverčiantys vienetai yra įtraukiami į ŽŪES (plg. 1.24).
7.14. Žemės ūkio valda yra su žemės ūkiu susijusių statistinių tyrimų (neatsižvelgiant į tai, ar jie rengiami šalies lygmeniu, ar regioniniu lygmeniu) ataskaitinis vienetas. To privalumas – kiekybiškai vertinant produkciją galima tiesiogiai remtis statistinėmis ploto, derlingumo, bandų dydžio ir pan. matavimo sistemomis. Naudojant žemės ūkio valdos sąvoką taip pat geriau užtikrinamas apskaitos nuoseklumas.
4. RŽŪES rengimo metodai
7.15. ESS (2010 m. ESS, 13.24–13.32) ekonominės veiklos rūšims ar instituciniams sektoriams siūloma taikyti du metodus: metodą „nuo atskira prie bendra“ ir metodą „nuo bendra prie atskira“. Pagal metodą „nuo atskira prie bendra“ vienetų (vietinių VRV, institucinių vienetų) duomenys renkami ir sumuojami, kad būtų galima gauti įvairių suvestinių rodiklių regionines vertes. Pagal metodą „nuo bendra prie atskira“ regioninės vertės atkuriamos suskaidant nacionalines vertes pagal rodiklį, kuris kuo tiksliau atitinka atitinkamo kintamojo regioninį pasiskirstymą. Šiuos du metodus taip pat galima įvairiai derinti – tai ESS vadinama metodų „nuo atskira prie bendra“ ir „nuo bendra prie atskira“ deriniais. Tačiau turi būti vengiama rinkti tą pačią informaciją daugiau nei vieną kartą, kad nebūtų dubliuojamas duomenų teikimas. Vis dėlto pirmenybė teikiama metodams „nuo atskira prie bendra“, tačiau suprantama, kad daugeliu atvejų faktiškai taikomi metodų „nuo atskira prie bendra“ ir „nuo bendra prie atskira“ deriniai. Išsami informacija apie konkretų metodą ir šaltinius visiškai skaidriai pateikiama kokybės ataskaitose, nurodant, kurie regioniniai duomenys buvo surinkti tiesiogiai ir kurie duomenys pateikiami remiantis nacionaliniais duomenimis, išskirsčius juos pagal regionus remiantis prielaidomis.
5. Rezidavimo vietos sąvoka ir teritorijos sąvoka
7.16. Ir įmonių, ir namų ūkių ekonominiai sandoriai gali kirsti regionų sienas. Įmonės taip pat gali veikti ne viename regione (nuolatinėse vietose ar laikinai), pvz., dideli ūkiai gali veikti keliuose regionuose. Todėl reikia aiškaus principo, pagal kurį valstybėms narėms būtų lengviau nuosekliai priskirti tą kelis regionus aprėpiančią veiklą konkrečiam regionui.
7.17. Regioninės ekonominės veiklos rūšių sąskaitos pagrįstos gamybos vieneto rezidavimo vietos kriterijumi. Kiekviena regioninio lygmens ekonominės veiklos rūšis yra susijusi su tą pačią ar panašią pagrindinę ekonominę veiklą vykdančių vietinių VRV, kurių pagrindiniai ekonominiai interesai yra susiję su to regiono teritorija, grupe. Dažniausiai tie pagrindiniai interesai yra siejami su konkrečia ilgalaike vieta tame regione, kaip ir su instituciniais vienetais, kuriems priklauso vietiniai VRV.
7.18. Vis dėlto regioninėms sąskaitoms būdingi keli išskirtiniai bruožai. Dėl tam tikrų rūšių veiklos ne visada paprasta apibrėžti regioną kaip konkrečią vietovę. Sunkumų gali kelti pagrindinės buveinės vietos ir žemės ūkio valdos fizinės vietos ryšys, nes žemės ūkio gamybos veiksniai gali būti administruojami kitame regione esančios pagrindinės buveinės. RŽŪES reikmėms svarbu atskirti du tokius subjektus ir todėl žemės ūkio valda turi būti priskiriama regionui, kuriame yra jos gamybos veiksniai, o ne regionui, kuriame yra jos pagrindinė buveinė. Todėl viena pagrindinė buveinė gali būti įsteigusi kelis vienetus, kaip apibrėžta RŽŪES, t. y. tiek vienetų, kiek yra vietinių VRV rezidavimo regionų, skirtingų nei pagrindinės buveinės regionas.
7.19. Kitas principas, paprastai netaikomas nacionalinėse ir regioninėse sąskaitose, yra pagrįstas tik teritorijos sąvoka. Pagal tą principą veikla priskiriama tai teritorijai, kurioje ji faktiškai vykdoma, neatsižvelgiant į toje veikloje dalyvaujančių vienetų rezidavimo vietą.
7.20. Priskiriant vienetų rezidentų sandorius regionams pirmenybė teikiama rezidavimo vieta pagrįstam metodui, tačiau pagal 2010 m. ESS paliekama tam tikrų galimybių taip pat taikyti teritorinį metodą (2010 m. ESS, 13.21). Jis taikomas tais atvejais, kai dėl žemės ir pastatų sukuriami sąlyginiai vienetai regione ar šalyje, kuriame (-oje) ta žemė ar pastatai yra.
7.21. Hipotetiniu atveju, kai regiono vienetai rezidentai vykdo veiklą tik savo regiono teritorijoje, rezidavimo vietos sąvoka sutampa su teritorijos sąvoka. Jos taip pat sutampa, kai priskyrimas regionams grindžiamas sąlyginiais vienetais, sukurtais dėl žemės ir pastatų, ir kitose šalyse ar regionuose esančių neinkorporuotų įmonių, kurių savininko rezidavimo vieta yra kitame regione, atveju.
6. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis ir būdingi vienetai
7.22. Ekonominės veiklos rūšis – tai visi vietiniai VRV, vykdantys tokią pačią arba panašią ekonominę veiklą (plg. 1.59). Žemės ūkio veikla, kaip apibūdinta ŽŪES, iš esmės atitinka NACE 2 red. 01 skyrių, o skirtumai nurodyti 1.62–1.66. RŽŪES taikymo sritis apibrėžiama remiantis ŽŪES reikmėms sudarytu būdingų veiklų sąrašu. ŽŪES (atitinkamai ir RŽŪES) žemės ūkio ekonominė veikla skiriasi nuo ekonominės veiklos, apibrėžtos pagrindinės nacionalinių sąskaitų sistemos reikmėms (plg. 1.93).
B. PRODUKTŲ SANDORIAI
7.23. Vertinant žemės ūkio produkciją kyla specifinių sunkumų. Pagrindiniai sunkumai yra susiję su sezoniniais produktais, gyvulininkystės produkcija ir įtraukimo į sąskaitas laiku. ŽŪES metodikoje nustatytos tikslios taisyklės, kuriose nurodoma, kaip turi būti atsižvelgiama į sezoninių produktų saugojimo poveikį, kaip turi būti vertinama ūkinių gyvūnų produkcija ir kaip turi būti traukiama į apskaitą nebaigta gamyba. Tų principų turi būti laikomasi ir rengiant RŽŪES. Tačiau tai nereiškia, kad negalima atlikti tam tikrų regioninio lygmens pakeitimų, pvz., dėl ūkinių gyvūnų produkcijos. Reikėtų pabrėžti, kad regioninių verčių visuma turi visiškai sutapti su ŽŪES vertinimu.
1. Produkcija
a) Produkcijos vertinimas
7.24. Pagal RŽŪES regiono produkcija – tai visi į ŽŪES taikymo sritį patenkantys produktai, pagaminti per ataskaitinį laikotarpį tame regione visų žemės ūkio veiklos vienetų, neatsižvelgiant į tai, ar tie produktai skirti tiekti ne žemės ūkio rinkai, parduoti kitoms žemės ūkio valdoms ar tam tikrais atvejais naudoti toje pačioje žemės ūkio valdoje. Todėl:
bet koks žemės ūkio produktas, išvežamas iš regione esančios žemės ūkio valdos, traukiamas į apskaitą kaip to regiono produkcijos dalis, neatsižvelgiant į jo paskirties vietą ar jį įsigyjantį vienetą;
tam tikri žemės ūkio produktai, naudojami tos pačios žemės ūkio valdos tarpiniam vartojimui, įtraukiami kaip regiono produkcija (plg. 2.056).
7.25. Ūkinių gyvūnų produkcijos gamybos procesas paprastai užtrunka kelerius metus. Nustatant ūkinių gyvūnų vertę reikia atskirti gyvūnus, priskiriamus prie ilgalaikio turto (veisliniai ir darbiniai ūkiniai gyvūnai, pieninės karvės ir pan.), ir prie atsargų priskiriamus gyvūnus (daugiausia mėsai skirti gyvūnai). Todėl siekiant išvengti šių gyvūnų apskaitymo du kartus, su gyvūnų perkėlimu iš žemės ūkio valdos į žemės ūkio valdą susiję sandoriai (juos parduodančių žemės ūkio valdų laikomi „teigiamu“ pardavimu, o juos įsigyjančių žemės ūkio valdų – „neigiamu“ pardavimu) traktuojami taip, kaip nurodyta toliau:
to paties regiono žemės ūkio valdų tarpusavio sandoriai, susiję su prie ilgalaikio turto priskiriamais gyvūnais, vienas kitą panaikina, išskyrus nuosavybės teisių perdavimo sąnaudas ( 53 ); jie neįrašomi į sąskaitas kaip žemės ūkio valdų pardavimai ir todėl neįtraukiami į atitinkamo regiono produkciją;
prie atsargų priskiriami gyvūnai, dėl kurių vyksta skirtingus regionus apimantis sandoris, laikomi kilmės regiono teigiamu pardavimu (kaip eksportas), o iš kitų regionų įsigyti gyvūnai – neigiamu pardavimu (kaip importas) ( 54 );
jei nuosavybės teisių perdavimo sąnaudos (transportavimo, prekybos pelno ir pan.) yra susijusios su prekyba prie atsargų priskiriamais gyvūnais, jos atimamos iš produkcijos; tai įvyksta automatiškai, kai įsigyjama iš kitų regionų žemės ūkio valdų, kadangi šios sąnaudos yra neigiamo pardavimo dalis, tačiau kai kalbama apie to paties regiono žemės ūkio valdų tarpusavio prekybą gyvūnais, reikia atitinkamai koreguoti pardavimo (taigi ir produkcijos) duomenis.
b) Produkcijos vertės nustatymas
7.26. Produkcijos vertė nustatoma remiantis bazinėmis kainomis (plg. 2.082), t. y. įskaitant subsidijas produktams ir atėmus produktų mokesčius. Taikant šį apskaičiavimo metodą produktų mokesčiai ir subsidijos turi būti suskirstyti pagal regionus.
2. Tarpinis vartojimas
a) Termino apibrėžtis
7.27. Tarpinis vartojimas – prekės (išskyrus ilgalaikį turtą) ir rinkos paslaugos, suvartojamos kitų prekių gamybos proceso metu (plg. 2.097–2.109).
7.28. Rengiant RŽŪES tarpiniam vartojimui priskiriama:
žemės ūkio produktai, įsigyti vartojimui gamybos proceso metu iš kitų žemės ūkio valdų (neatsižvelgiant į tai, ar tame pačiame regione, ar kitame);
tam tikri produktai, naudojami vieneto vidaus vartojimui ir įtraukiami į sąskaitas kaip produkcija (plg. 2.054–2.058 ir 7.24).
7.29. NAFTAP regioninėse sąskaitose traktuojamos taip pat, kaip nacionalinėse sąskaitose. Jei turima pagal regionus suskirstytų paskolų ir indėlių likučių įverčių, galima taikyti metodą „nuo atskira prie bendra“. Vis dėlto paprastai pagal regionus suskirstytų paskolų ir indėlių likučių įverčių nėra. Tokiu atveju NAFTAP vartotojų ekonominės veiklos rūšims priskiriamos naudojant antrą pagal tinkamumą metodą: kaip pasiskirstymo rodikliai naudojama regiono bendroji produkcija ar bendroji pridėtinė vertė pagal ekonominės veiklos rūšis (2010 m. ESS, 13.40).
b) Tarpinio vartojimo vertinimas
7.30. Visi tarpiniam vartojimui naudojami produktai ir paslaugos vertinami pirkėjo kaina (be išskaitytino PVM) (plg. 2.110–2.114).
3. Bendrojo kapitalo formavimas
7.31. Žemės ūkio bendrojo kapitalo formavimas smulkiau skirstomas taip:
BPKF;
atsargų pokyčiai.
a) BPKF
7.32. Žemės ūkyje pagrindinio kapitalo formavimu laikomi visi atvejai, kai savininkas įsigyja arba pagamina ilgalaikį turtą, skirtą naudoti daugiau nei vienus metus kaip gamybos priemonė žemės ūkio gamybos procese. Priskyrimo kriterijus, taikomas traukiant BPKF į apskaitą, grindžiamas ne teisėto savininko ekonominės veiklos rūšimi, o vartotojų ekonominės veiklos rūšimis.
7.33. Ilgalaikis turtas, priklausantis daugiaregioniniam vienetui, priskiriamas vietiniams VRV pagal turto naudojimo vietą. Pagal veiklos nuomos sutartį naudojamas ilgalaikis turtas traukiamas į apskaitą turto savininko regione, o pagal finansinės nuomos sutartį – turto naudotojo regione (2010 m. ESS, 13.33).
7.34. Į pagrindinį kapitalą įtraukiamas naujas turtas įrašomas bruto, t. y. neatskaičius pagrindinio kapitalo vartojimo. Be to, paprastai šiam turtui skaičiuojamas pagrindinio kapitalo vartojimas. Grynojo kapitalo formavimas apskaičiuojamas iš bendrojo kapitalo formavimo atėmus ilgalaikio turto vartojimą.
7.35. Gamybos vienetai gali vieni kitiems parduoti esamą turtą (pvz., panaudotas mašinas). Kai turtas perkeliamas iš vienos ekonominės veiklos rūšies ir regiono į kitus, visa sumokėta kaina įtraukiama į vienos ekonominės veiklos rūšies ar regiono BPKF, o gauta kaina atimama iš kitos ekonominės veiklos rūšies ar regiono BPKF. Turto nuosavybės teisių perdavimo sandorių sąnaudos, pvz., žemės ir esamų pastatų pardavimo teisiniai mokesčiai, apskaičiuojamos kaip įsigyjančio subjekto papildomas BPKF, net jei jų dalį sumoka pardavėjas.
7.36. Regiono ūkinių gyvūnų BPKF turi būti sudarytas pagal 2010 m. ESS (3.124–3.138) ir šio priedo 2.149–2.161. Ūkinių gyvūnų BPKF yra lygus ūkinių gyvūnų įgijimo per metus (natūralaus augimo ir pirkimo už regiono ribų, įskaitant importą), įskaitant savo reikmėms vykdytą gamybą, ir ūkinių gyvūnų realizavimo (skerdimui, pardavimui į kitus regionus, įskaitant eksportą, arba bet kokiam kitam galutiniam panaudojimui) skirtumui. Kai visi regionų duomenys apibendrinami, svarbu užtikrinti, kad regionų tarpusavio srautai vienas kitą panaikintų (neįskaitant nuosavybės teisių perdavimo sąnaudų) ir visų regioninių BPKF suma sutaptų su nacionalinių žemės ūkio sąskaitų BPKF. Kai naudojamas metodas „nuo atskira prie bendra“, taikomas toks principas: gyvūnų pardavimas kitų regionų žemės ūkio valdoms yra neigiamas BPKF, o įsigijimas iš kitų regionų – teigiamas BPKF. Apskaičiuojant regiono ūkinių gyvūnų BPKF galėtų būti naudojamas rekomenduojamas netiesioginis metodas (plg. 2.156).
b) Atsargų pokyčiai
7.37. Atsargas sudaro visas turtas, kuris nėra pagrindinio kapitalo dalis ir kurį konkrečiu momentu laikinai turi gamybos vienetai. Išskiriamos dviejų rūšių atsargos: sąnaudų atsargos ir produkcijos atsargos (plg. 2.171).
7.38. Kalbant apie prie atsargų priskiriamus gyvūnus, apskaičiuojant atsargų pokyčius atsižvelgiama į tokią prekybos veiklą kaip pardavimas į kitus regionus ir įsigijimas iš kitų regionų, taip pat į importą ir eksportą.
C. PASKIRSTYMO SANDORIAI IR KITI SRAUTAI
7.39. ESS taikoma regioninėms žemės ūkio ekonominės veiklos sąskaitoms tik kelių suvestinių rodiklių atžvilgiu (pridėtinės vertės, subsidijų, mokesčių, kompensacijos darbuotojams, rentos ir kitų pajamų, palūkanų ir BPKF) dėl to, kad tam tikrais atvejais praktiškai sunku gauti patikimos regioninės informacijos apie paskirstymo sandorius, visų pirma dėl vienetų, vykdančių veiklą daugiau nei viename regione, arba jei regionas nėra aiškiai apibrėžta teritorija, kurioje vykdoma tam tikra veikla.
1. Bendrosios taisyklės
7.40. Paskirstymo sandoriai traukiami į apskaitą kaupimo principu, t. y. tada, kai sukuriama, pakeičiama, panaikinama arba nustoja egzistuoti ekonominė vertė, priklausanti suma arba reikalavimas, o ne tada, kai faktiškai atliekamas mokėjimas. Tas apskaitos principas (pagrįstas teisėmis ir įsipareigojimais) taikomas visiems srautams, nepriklausomai nuo to, ar tai piniginiai srautai, ar jie vyksta tarp vienetų ar vieno vieneto viduje.
7.41. Vis dėlto, kai neįmanoma tiksliai nustatyti, kada įgyjamas reikalavimas (skola), galima naudoti mokėjimo datą arba kitą priimtiną apytikslį kaupimo principu pagrįstą laiką (plg. 3.007).
2. Pridėtinė vertė
a) Bendrosios taisyklės
7.42. Pridėtinė vertė – tai visos ekonomikos arba atskiros ekonominės veiklos rūšies gamybos veiklos tam tikru laikotarpiu rezultatas ir gamybos sąskaitos balansuojantis straipsnis. Tai produkcijos vertės ir tarpinio vartojimo vertės skirtumas. Tai esminis ekonomikos arba ekonominės veiklos rūšies (plg. 3.013) produktyvumo vertinimo aspektas.
b) Pridėtinės vertės vertinimas
7.43. Pridėtinė vertė gali būti traukiama į apskaitą ir kaip bendroji (bendroji pridėtinė vertė bazinėmis kainomis), ir kaip grynoji (grynoji pridėtinė vertė bazinėmis kainomis), t. y. iki arba po pagrindinio kapitalo vartojimo atskaitymo. Derinant su produkcijos (bazine kaina) ir tarpinio vartojimo (pirkėjų kaina) vertinimo metodu, pridėtinė vertė matuojama bazinėmis kainomis (plg. 3.013).
7.44. Naudojant bazines kainas produktų mokesčiai ir subsidijos produktams turi būti priskirti konkrečioms prekėms ir paslaugoms, o tada šios turi būti paskirstytos regionams.
7.45. Iš pridėtinės vertės bazinėmis kainomis atėmus kitus gamybos mokesčius ir pridėjus kitas subsidijas gamybai gaunama pridėtinė vertė gamintojų kainomis. Grynoji pridėtinė vertė gamintojų kainomis yra gamybos veiksnių pajamos (plg. 3.014).
3. Pagrindinio kapitalo vartojimas
7.46. RŽŪES laikoma, kad žemės ūkio valdos pagrindinį kapitalą sudarančios prekės ir paslaugos (pvz., sodiniai, iš kurių gaunami pakartotiniai produktai, mašinos ir pastatai, pagrindinis žemės gerinimas, programinė įranga, nesukurto turto nuosavybės teisių perdavimo sąnaudos), naudojamos kaip gamybos priemonės gamybos procese, nusidėvi ir sensta. Toks nusidėvėjimas ir senėjimas vertinami pagrindinio kapitalo vartojimu. Panašiai kaip ŽŪES, pagrindinio kapitalo vartojimas produktyviems gyvūnams neskaičiuojamas.
4. Subsidijos
7.47. RŽŪES taikomos tokios pat taisyklės, kaip ir ŽŪES: srautai, priskiriami prie veiklos subsidijų ŽŪES, taip pat traktuojami ir RŽŪES, panašiai vertinami ir kapitalo pervedimų formos srautai.
5. Mokesčiai
7.48. RŽŪES taikomos tokios pat taisyklės, kaip ir ŽŪES: įvairūs mokesčiai RŽŪES traktuojami taip pat, kaip ŽŪES.
6. Kompensacija darbuotojams
7.49. Gamintojų atveju kompensacija darbuotojams priskiriama vietiniams VRV pagal asmenų darbo vietą. Jei šių duomenų neturima, kompensacija darbuotojams priskiriama taikant antrą pagal tinkamumą metodą – pagal dirbtas valandas. Jei nėra kompensacijos darbuotojams ar dirbtų valandų duomenų, naudojamas samdomųjų darbuotojų skaičius pagal vietinius VRV (plg. 2010 m. ESS, 13.42).
7. Grynasis likutinis perteklius
7.50. Grynasis likutinis perteklius gaunamas iš grynosios pridėtinės vertės bazinėmis kainomis atėmus kompensaciją darbuotojams ir kitus gamybos mokesčius bei pridėjus kitas subsidijas gamybai.
8. Palūkanos, renta
7.51. RŽŪES taikomos tokios pat taisyklės, kaip ir ŽŪES: srautai, ŽŪES priskiriami prie palūkanų ir rentos, taip pat traktuojami ir RŽŪES.
9. Žemės ūkio verslo pajamos: bendrosios apskaičiavimo taisyklės
7.52. Tiesiogiai mokėtinos turto pajamos iš žemės ūkio veiklos ir ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos, t. y. tokiai veiklai, įskaitant žemės ūkio paskirties žemės įsigijimą, suteiktų paskolų mokėtinos palūkanos, ir žemės savininkams mokama renta yra atimamos iš likutinio pertekliaus (plg. 3.070–3.087).
D. TRUMPA ĮGYVENDINIMO APŽVALGA
1. Įžanga
7.53. Šiame skirsnyje siekiama skirti daugiau dėmesio kai kuriems metodikos aspektams, visų pirma žemės ūkio valdos pasirinkimui ir produkcijos vertinimui.
7.54. Žemės ūkio valda yra su žemės ūkiu susijusių statistinių tyrimų (ir šalies, ir smulkesnio lygmens) ataskaitinis vienetas. Tai RŽŪES yra labai naudinga, nes vertinant produkciją galima tiesiogiai naudotis statistinėmis žemės ploto, derlingumo, bandų dydžio ir pan. matavimo sistemomis. Žemės ūkio valdos, kaip vieneto, pasirinkimas taip pat naudingas tuo, kad sąskaitos gali būti nuoseklesnės. Produkcija ir sąnaudos faktiškai yra susijusios su tokiomis pat vienetų grupėmis, net jei priklausomai nuo šaltinio taikomi skirtingi ekstrapoliacijos metodai. Galiausiai, pasirinkus žemės ūkio valdos, būdingos veiklos ir vienetų sąvokas, nereikia atlikti potencialiai ginčytinų koregavimų, pvz., dėl asmeninio naudojimo daržų ir ūkinių gyvūnų auginimo privatiems tikslams ne žemės ūkio valdoje. Taikant tą principą lengviau palyginti šalių duomenis. Iš tiesų, sąsaja su fiziniais vienetais išreikštais statistiniais duomenimis, ypač svarbiais žemės ūkiui ir užtikrinančiais, kad apskaitos įrašai būtų vertinami nuosekliai, nes tokiu būdu apribojami koregavimai ar nestatistiniai taisymai, neabejotinai supaprastina ir pagerina skaičiavimus. Tie aspektai taip pat atitinka siekį RŽŪES teikti pirmenybę metodui „nuo atskira prie bendra“.
2. Regiono žemės ūkio apibrėžimas
7.55. Kiekvieno regiono žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis apima visas žemės ūkio valdas, kurių gamybos veiksniai yra tame regione. Dėl to principo, atitinkančio gamybos vienetų rezidavimo vietos sąvoką, gali kilti problemų: paprastai žemės ūkio statistikoje žemės ūkio valdos vieta apibrėžiama ne pagal gamybos veiksnių vietą, o pagal pagrindinės buveinės vietą. Šios dvi vietos ne visada sutampa ir tokie atvejai, tikėtina, bus vis dažnesni, nes žemės ūkio valdos tampa vis didesnės. Todėl rengiant RŽŪES kai kurios žemės ūkio valdos perskirstomos kitiems regionams, o kai kuriais atvejais – net suskaidomos. Tikėtina, kad tai bus sunkiai įgyvendinama praktiškai ir tokiais atvejais gali būti geriau taikyti tokią pat žemės ūkio valdos vietą, kaip ir atliekant statistinius tyrimus. Tačiau tas pasiūlymas priklauso nuo dviejų sąlygų: pirma, vieta turi būti apibrėžiama vienodai visų šalies regionų atžvilgiu, antra – visų apskaitos įrašų vertė turi būti nustatoma pagal šaltinius, kurie žemės ūkio valdų vietai apibrėžti taiko tas pačias taisykles.
3. Žemės ūkio produkcijos vertinimas
7.56. Žemės ūkio produkcija apima tam tikrus augalininkystės produktus, kuriuos ta pati žemės ūkio valda pakartotinai panaudoja tarpiniam vartojimui; daugiausia tai susiję su pašarams skirtais produktais. Visų pirma pasėlių regioninė produkcija dažnai gali būti nustatoma remiantis kiekviename regione nuimto derliaus kiekiu, o jo vertė nustatoma pagal kainas. Tokiu atveju nustatoma visos produkcijos vertė, neatsižvelgiant į tai, ar ji skirta tiekti ne žemės ūkio rinkai, parduoti kitoms žemės ūkio valdoms ar naudoti toje pačioje žemės ūkio valdoje. Taigi kiekvieno regiono produkcija gaunama tiesiogiai, vadovaujantis ŽŪES ir RŽŪES principais. Kainos, pagal kurias nustatoma vienete suvartojamos produkcijos vertė, taip pat gali būti grindžiamos regioniniais duomenimis, atitinkančiais produkcijos pardavimo kainas. Vis dėlto vertinant produkciją (tiek rinkai tiekiamą (regiono) produkciją, tiek vienete suvartojamą produkciją) paprastai kyla sunkumų dėl regioninių kainų duomenų trūkumo. Todėl RŽŪES nustatant vienete suvartojamų produktų vertę kyla tokių pat sunkumų, kaip vertinant rinkai tiekiamų produktų vertę. Be abejo, tai negalioja atvejams, kai kiekių vertės neįmanoma nustatyti regioniniu lygmeniu. Paprastai tokiais atvejais galima taikyti tik metodą „nuo bendra prie atskira“, remiantis šalies lygmens vertėmis ( 55 ).
7.57. Kalbant apie gyvūnus (neatsižvelgiant į tai, ar jie priskiriami prie atsargų, ar prie ilgalaikio turto), atsižvelgiama į šiuos dalykus:
7.58. Tam tikrais atvejais gali būti pernelyg sudėtinga regioniniu lygmeniu netiesiogiai apskaičiuoti gyvūninę produkciją. Tuomet geriau apskaičiuoti produkciją pagal fiziniais duomenimis pagrįstą modelį ir tas gautas vertes koreguoti pagal ŽŪES vertes.
4. Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla
7.59. Neatskiriamą ne žemės ūkio nepagrindinę veiklą galima traukti į RŽŪES įvairiai, priklausomai nuo veiklos rūšies. Kai kurių rūšių ši nepagrindinė veikla, pvz., žemės ūkio produktų perdirbimas, dažnai sutelkta būtent regionuose. Tokiais atvejais vertinant produkciją (ir kiekius, ir kainas) galima remtis vietos statistiniais duomenimis. Šios produkcijos ŽŪES vertės faktiškai sutampa su RŽŪES vertėmis. Tačiau gali būti ir sudėtingesnių atvejų. Pavyzdžiui, kai kurios veiklos duomenų gali būti neįmanoma gauti iš regioninių šaltinių, ypač jei ta veikla nuo pat pradžių nebuvo sutelkta konkrečiame regione. Kitų rūšių veiklos regioninio lygmens duomenys gaunami per statistinius tyrimus ar iš mikroekonominių sąskaitų (pvz., ūkių apskaitos duomenų tinklo (ŪADT)), tačiau nėra garantijos, kad šie duomenys regiono atžvilgiu reprezentatyvūs. Be to, duomenys gali būti seni ir gali nebūti šaltinių patikimai jiems atnaujinti. Galiausiai, kartais regioninio lygmens kokybinių rodiklių neturima. Visais šiais atvejais RŽŪES vertės grindžiamos ŽŪES vertėmis ir dažnai reikia taikyti principu „nuo bendra prie atskira“ pagrįstą metodą.
5. Tarpinis vartojimas
7.60. RŽŪES tarpinis vartojimas apima žemės ūkio valdų naudojamus žemės ūkio produktus, neatsižvelgiant į tai, ar jais tiesiogiai keičiasi to paties regiono savininkai, ar skirtingų regionų, ar tai vyksta per tarpininkus, kurie perima produktų nuosavybės teises prieš perpardavimą, arba ne. Be to, kai kurie vienete suvartojami žemės ūkio produktai (paprastai – tam tikri pašarams naudojami augalai) taip pat traukiami į apskaitą kaip tarpinis vartojimas. Gyvūnų (net importuotų) įsigijimas neįtraukiamas kaip tarpinis vartojimas.
7.61. Vienas iš žemės ūkio produktų tarpinio vartojimo regioniniu lygmeniu apskaičiavimo būdų – apskaičiuoti RŽŪES produkcijos ir kitoms ekonominės veiklos rūšims skirtos RŽŪES produkcijos dalies skirtumą pagal atskirus produktus ( 56 ). Tačiau šiuo būdu nėra tiksliai nustatomas kiekvieno regiono žemės ūkio produktų tarpinis vartojimas, nes įtraukiami žemės ūkio produktai, skirti tarpiniam vartojimui kitų regionų žemės ūkio valdose, bet neįtraukiami žemės ūkio produktai iš kitų regionų žemės ūkio valdų. Todėl tarpinis vartojimas turi būti koreguojamas pagal ŽŪES vertes.
7.62. Tarpinį vartojimą galima apskaičiuoti ir kitu būdu, naudojant ŪADT informaciją. Remiantis tuo šaltiniu galima nustatyti žemės ūkio produktų tarpinio vartojimo vertę, neatsižvelgiant į tai, ar juos pardavė kitos žemės ūkio valdos, ar jie gauti kitaip, pvz., importuoti. Tačiau ŪADT tarpiniam vartojimui toje pačioje žemės ūkio valdoje naudojami produktai traktuojami šiek tiek kitaip, todėl duomenis reikia koreguoti. Todėl tarpinis vartojimas taip pat turi būti koreguojamas pagal ŽŪES vertes.
II PRIEDAS
DUOMENŲ PERDAVIMO PROGRAMA
Perduodami duomenys apie kiekvieno produkcijos straipsnio (nuo 01 iki 18, įskaitant postraipsnius) vertę bazinėmis kainomis ir jos sudedamąsias dalis (vertė gamintojų kainomis, subsidijos produktams ir produktų mokesčiai).
Perduodami gamybos sąskaitos ir bendrojo pagrindinio kapitalo formavimo (BPKF) duomenys pateikiami einamosiomis ir praėjusių metų kainomis.
Visos vertės išreiškiamos milijonais nacionalinės valiutos vienetų. Darbo sąnaudos išreiškiamos 1 000 darbo vienetų per metus.
Perduodami regioninių žemės ūkio ekonominių sąskaitų (RŽŪES) duomenys pateikiami NUTS 2 lygio ir tik einamosiomis kainomis.
1. Gamybos sąskaita
|
|
Ataskaitinių metų n duomenys |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Straipsnis |
Kintamųjų sąrašas |
Lapkritis Metai n (ŽŪES įverčiai) |
Kovas Metai n+1 (ŽŪES įverčiai) |
Rugsėjis Metai n+1 (ŽŪES duomenys) |
Rugsėjis Metai n+2 (RŽŪES duomenys) |
01 |
GRŪDAI (įskaitant sėklas) |
X |
X |
X |
X |
01.1 |
Kviečiai ir speltos |
X |
X |
X |
X |
01.1/1 |
Paprastieji kviečiai ir speltos |
— |
— |
X |
X |
01.1/2 |
Kietieji kviečiai |
— |
— |
X |
X |
01.2 |
Rugiai ir kviečių ir rugių mišinys |
X |
X |
X |
X |
01.3 |
Miežiai |
X |
X |
X |
X |
01.4 |
Avižos ir vasarinių javų mišiniai |
X |
X |
X |
X |
01.5 |
Grūdiniai kukurūzai |
X |
X |
X |
X |
01.6 |
Ryžiai |
X |
X |
X |
X |
01.7 |
Kiti javai |
X |
X |
X |
X |
02 |
PRAMONINIAI AUGALAI |
X |
X |
X |
X |
02.1 |
Aliejinių augalų sėklos ir aliejinių augalų vaisiai (įskaitant sėklas) |
X |
X |
X |
X |
02.1/1 |
Rapsai ir aliejinių griežčių sėklos |
— |
— |
X |
X |
02.1/2 |
Saulėgrąžos |
— |
— |
X |
X |
02.1/3 |
Sojos |
— |
— |
X |
X |
02.1/4 |
Kiti aliejinių augalų produktai |
— |
— |
X |
X |
02.2 |
Baltymingi augalai (įskaitant sėklas) |
X |
X |
X |
X |
02.3 |
Žaliavinis tabakas |
X |
X |
X |
X |
02.4 |
Cukriniai runkeliai |
X |
X |
X |
X |
02.5 |
Kiti pramoniniai augalai |
X |
X |
X |
X |
02.5/1 |
Pluoštiniai augalai |
— |
— |
X |
— |
02.5/2 |
Apyniai |
— |
— |
X |
— |
02.5/3 |
Kiti pramoniniai augalai: kiti |
— |
— |
X |
— |
03 |
PAŠARINIAI AUGALAI |
X |
X |
X |
X |
03.1 |
Pašariniai kukurūzai |
— |
— |
X |
X |
03.2 |
Pašariniai šakniavaisiai (įskaitant pašarinius runkelius) |
— |
— |
X |
X |
03.3 |
Kiti pašariniai augalai |
— |
— |
X |
X |
04 |
DARŽOVĖS IR SODO AUGALŲ PRODUKTAI |
X |
X |
X |
X |
04.1 |
Šviežios daržovės |
X |
X |
X |
X |
04.1/1 |
Žiediniai kopūstai |
— |
— |
X |
— |
04.1/2 |
Pomidorai |
— |
— |
X |
— |
04.1/3 |
Kitos šviežios daržovės |
— |
— |
X |
— |
04.2 |
Augalai ir gėlės |
X |
X |
X |
X |
04.2/1 |
Medelynų augalai |
— |
— |
X |
— |
04.2/2 |
Dekoratyviniai augalai ir gėlės (įskaitant Kalėdų eglutes) |
— |
— |
X |
— |
04.2/3 |
Sodiniai |
— |
— |
X |
— |
05 |
BULVĖS (įskaitant sėklas) |
X |
X |
X |
X |
06 |
VAISIAI |
X |
X |
X |
X |
06.1 |
Švieži vaisiai |
X |
X |
X |
X |
06.1/1 |
Desertiniai obuoliai |
— |
— |
X |
— |
06.1/2 |
Desertinės kriaušės |
— |
— |
X |
— |
06.1/3 |
Persikai |
— |
— |
X |
— |
06.1/4 |
Kiti švieži vaisiai |
— |
— |
X |
— |
06.2 |
Citrusiniai vaisiai |
X |
X |
X |
X |
06.2/1 |
Saldieji apelsinai |
— |
— |
X |
— |
06.2/2 |
Mandarinai |
— |
— |
X |
— |
06.2/3 |
Citrinos |
— |
— |
X |
— |
06.2/4 |
Kiti citrusiniai vaisiai |
— |
— |
X |
— |
06.3 |
Atogrąžų vaisiai |
X |
X |
X |
X |
06.4 |
Vynuogės |
X |
X |
X |
X |
06.4/1 |
Desertinės vynuogės |
— |
— |
X |
— |
06.4/2 |
Kitos vynuogės |
— |
— |
X |
— |
06.5 |
Alyvuogės |
X |
X |
X |
X |
06.5/1 |
Valgomosios alyvuogės |
— |
— |
X |
— |
06.5/2 |
Kitos alyvuogės |
— |
— |
X |
— |
07 |
VYNAS |
X |
X |
X |
X |
07.1 |
Stalo vynas |
— |
— |
X |
— |
07.2 |
Rūšinis vynas |
— |
— |
X |
— |
08 |
ALYVUOGIŲ ALIEJUS |
X |
X |
X |
X |
09 |
KITI AUGALININKYSTĖS PRODUKTAI |
X |
X |
X |
X |
09.1 |
Augalinės medžiagos, daugiausia naudojamos pynimui |
— |
— |
X |
— |
09.2 |
Sėklos |
— |
— |
X |
— |
09.3 |
Kiti augalininkystės produktai: kiti |
— |
— |
X |
— |
10 |
AUGALININKYSTĖS PRODUKCIJA (01–09) |
X |
X |
X |
X |
11 |
GYVŪNAI |
X |
X |
X |
X |
11.1 |
Galvijai |
X |
X |
X |
X |
11.2 |
Kiaulės |
X |
X |
X |
X |
11.3 |
Arkliai |
X |
X |
X |
X |
11.4 |
Avys ir ožkos |
X |
X |
X |
X |
11.5 |
Naminiai paukščiai |
X |
X |
X |
X |
11.6 |
Kiti gyvūnai |
X |
X |
X |
X |
12 |
GYVŪNINIAI PRODUKTAI |
X |
X |
X |
X |
12.1 |
Pienas |
X |
X |
X |
X |
12.2 |
Kiaušiniai |
X |
X |
X |
X |
12.3 |
Kiti gyvūniniai produktai |
X |
X |
X |
X |
12.3/1 |
Žaliavinė vilna |
— |
— |
X |
— |
12.3/2 |
Šilkverpių kokonai |
— |
— |
X |
— |
12.3/3 |
Kiti gyvūniniai produktai: kiti |
— |
— |
X |
— |
13 |
GYVŪNINĖ PRODUKCIJA (11+12) |
X |
X |
X |
X |
14 |
ŽEMĖS ŪKIO PREKIŲ PRODUKCIJA (10+13) |
X |
X |
X |
X |
15 |
ŽEMĖS ŪKIO PASLAUGŲ PRODUKCIJA |
X |
X |
X |
X |
15.1 |
Žemės ūkio paslaugos |
— |
— |
X |
— |
15.2 |
Pieno kvotos nuoma |
— |
— |
X |
— |
16 |
ŽEMĖS ŪKIO PRODUKCIJA (14+15) |
X |
X |
X |
X |
17 |
NE ŽEMĖS ŪKIO NEPAGRINDINĖ VEIKLA (NEATSKIRIAMA) |
X |
X |
X |
X |
17.1 |
Žemės ūkio produktų perdirbimas |
X |
X |
X |
X |
17.2 |
Kita neatskiriama nepagrindinė veikla (prekės ir paslaugos) |
X |
X |
X |
X |
18 |
ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠIES PRODUKCIJA (16+17) |
X |
X |
X |
X |
19 |
VISAS TARPINIS VARTOJIMAS |
X |
X |
X |
X |
19.01 |
Sėklos ir sodmenys |
X |
X |
X |
X |
19.02 |
Energetika; tepalai |
X |
X |
X |
X |
19.02/1 |
— Elektros energija |
— |
— |
X |
— |
19.02/2 |
— Dujos |
— |
— |
X |
— |
19.02/3 |
— Kitas kuras ir varomosios medžiagos |
— |
— |
X |
— |
19.02/4 |
— Kita |
— |
— |
X |
— |
19.03 |
Trąšos ir dirvožemio savybes gerinančios medžiagos |
X |
X |
X |
X |
19.04 |
Augalų apsaugos priemonės ir pesticidai |
X |
X |
X |
X |
19.05 |
Veterinarinės išlaidos |
X |
X |
X |
X |
19.06 |
Pašarai |
X |
X |
X |
X |
19.06/1 |
— Kitų žemės ūkio valdų tiekiami pašarai |
X |
X |
X |
X |
19.06/2 |
— Pašarai, įsigyti ne iš žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies subjektų |
X |
X |
X |
X |
19.06/3 |
— Toje pačioje žemės ūkio valdoje pagaminti ir suvartoti pašarai |
X |
X |
X |
X |
19.07 |
Medžiagų priežiūra |
X |
X |
X |
X |
19.08 |
Pastatų priežiūra |
X |
X |
X |
X |
19.09 |
Žemės ūkio paslaugos |
X |
X |
X |
X |
19.10 |
Netiesiogiai apskaičiuotos finansinio tarpininkavimo paslaugos (NAFTAP) |
X |
X |
X |
X |
19.11 |
Kitos prekės ir paslaugos |
X |
X |
X |
X |
20 |
BENDROJI PRIDĖTINĖ VERTĖ BAZINĖMIS KAINOMIS (18–19) |
X |
X |
X |
X |
21 |
PAGRINDINIO KAPITALO VARTOJIMAS |
X |
X |
X |
X |
21.1 |
Įranga |
— |
— |
X |
— |
21.2 |
Pastatai |
— |
— |
X |
— |
21.3 |
Sodiniai |
— |
— |
X |
— |
21.4 |
Kita |
— |
— |
X |
— |
22 |
GRYNOJI PRIDĖTINĖ VERTĖ BAZINĖMIS KAINOMIS (20–21) |
X |
X |
X |
X |
2. Pajamų formavimo sąskaita
|
|
Ataskaitinių metų n duomenys |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Straipsnis |
Kintamųjų sąrašas |
Lapkritis Metai n (ŽŪES įverčiai) |
Kovas Metai n+1 (ŽŪES įverčiai) |
Rugsėjis Metai n+1 (ŽŪES duomenys) |
Rugsėjis Metai n+2 (RŽŪES duomenys) |
23 |
KOMPENSACIJA DARBUOTOJAMS |
X |
X |
X |
X |
24 |
KITI GAMYBOS MOKESČIAI |
X |
X |
X |
X |
25 |
KITOS SUBSIDIJOS GAMYBAI |
X |
X |
X |
X |
26 |
GAMYBOS VEIKSNIŲ PAJAMOS (22–24+25) |
X |
X |
X |
X |
27 |
LIKUTINIS PERTEKLIUS / MIŠRIOS PAJAMOS (22–23–24+25) |
X |
X |
X |
X |
3. Verslo pajamų sąskaita
|
|
Ataskaitinių metų n duomenys |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Straipsnis |
Kintamųjų sąrašas |
Lapkritis Metai n (ŽŪES įverčiai) |
Kovas Metai n+1 (ŽŪES įverčiai) |
Rugsėjis Metai n+1 (ŽŪES duomenys) |
Rugsėjis Metai n+2 (RŽŪES duomenys) |
28 |
RENTA IR KITI NEKILNOJAMOJO TURTO NUOMOS MOKĖTINI MOKESČIAI |
X |
X |
X |
X |
29 |
MOKĖTINOS PALŪKANOS |
X |
X |
X |
X |
30 |
GAUTINOS PALŪKANOS |
X |
X |
X |
X |
31 |
VERSLO PAJAMOS (27–28–29+30) |
X |
X |
X |
X |
4. Kapitalo sąskaitos elementai
|
|
Ataskaitinių metų n duomenys |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Straipsnis |
Kintamųjų sąrašas |
Lapkritis Metai n (ŽŪES įverčiai) |
Kovas Metai n+1 (ŽŪES įverčiai) |
Rugsėjis Metai n+1 (ŽŪES duomenys) |
Rugsėjis Metai n+2 (RŽŪES duomenys) |
32 |
BPKF (ŽEMĖS ŪKIO PRODUKTAI) |
— |
— |
X |
X |
32.1 |
BPKF (sodiniai) |
— |
— |
X |
— |
32.2 |
BPKF (gyvūnai) |
— |
— |
X |
— |
33 |
BPKF (NE ŽEMĖS ŪKIO PRODUKTAI) |
— |
— |
X |
X |
33.1 |
BPKF (medžiagos) |
— |
— |
X |
— |
33.2 |
BPKF (pastatai) |
— |
— |
X |
— |
33.3 |
Kitas BPKF |
— |
— |
X |
— |
34 |
BPKF (BE IŠSKAITYTINO PVM) (32+33) |
— |
— |
X |
X |
35 |
GRYNOJO PAGRINDINIO KAPITALO FORMAVIMAS (BE IŠSKAITYTINO PVM)(34–21) |
— |
— |
X |
X |
36 |
ATSARGŲ POKYČIAI |
— |
— |
X |
X |
37 |
KAPITALO PERVEDIMAI |
— |
— |
X |
X |
37.1 |
Investicinės dotacijos |
— |
— |
X |
— |
37.2 |
Kiti kapitalo pervedimai |
— |
— |
X |
— |
5. Žemės ūkio darbo sąnaudos
|
|
Ataskaitinių metų n duomenys |
||
a |
b |
c |
||
Straipsnis |
Kintamųjų sąrašas |
Lapkritis Metai n (ŽŪES įverčiai) |
Kovas Metai n+1 (ŽŪES įverčiai) |
Rugsėjis Metai n+1 (ŽŪES duomenys) |
38 |
VISOS ŽEMĖS ŪKIO DARBO SĄNAUDOS |
X |
X |
X |
38.1 |
Neapmokamos žemės ūkio darbo sąnaudos |
X |
X |
X |
38.2 |
Apmokamos žemės ūkio darbo sąnaudos |
X |
X |
X |
( 1 ) 2009 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 223/2009 dėl Europos statistikos, panaikinantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB, Euratomas) Nr. 1101/2008 dėl konfidencialių statistinių duomenų perdavimo Europos Bendrijų statistikos tarnybai, Tarybos reglamentą (EB) Nr. 322/97 dėl Bendrijos statistikos ir Tarybos sprendimą 89/382/EEB, Euratomas, įsteigiantį Europos Bendrijų statistikos programų komitetą (OL L 87, 2009 3 31, p. 164).
( 2 ) 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1059/2003 dėl bendro teritorinių statistinių vienetų klasifikatoriaus (NUTS) nustatymo (OL L 154, 2003 6 21, p. 1).
( 3 ) 2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1367/2006 dėl Orhuso konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais nuostatų taikymo Sąjungos institucijoms ir organams (OL L 264, 2006 9 25, p. 13).
( 4 ) Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistema – ESS 2010, Liuksemburgas, 2013.
►M6 ( 5 ) Nacionalinių sąskaitų sistema, 2008. Bendra Jungtinių Tautų, Europos Komisijos, Tarptautinio valiutos fondo, EBPO ir Pasaulio banko publikacija. ◄
( 6 ) Reikėtų paminėti, kad nors ESS pirmenybė teikiama vietiniams VRV, gamybos proceso analizei tinkamiausias yra vienarūšės gamybos vienetas (VGV). Šis vienetas naudojamas sąnaudoms ir produkcijai analizuoti, nes jis tiksliai atitinka veiklos rūšį. Todėl instituciniai vienetai padalijami į tiek VGV, kiek yra veiklos rūšių (išskyrus pagalbines). Grupuojant šiuos VGV ekonomiką galimą suskirstyti į „grynas“ (vienarūšes) šakas. Paprastai VGV tiesiogiai stebėti negalima, todėl vienarūšių šakų sąskaitų negalima sudaryti remiantis VGV grupėmis. ESS apibūdintas šių sąskaitų sudarymo metodas. Jį taikant antrinė gamyba ir atitinkamos veiklos šakos sąnaudos priskiriamos atitinkamoms vienarūšėms šakoms (ESS 2010, 2.153–2.156, 9.52–9.63).
►M6 ( 7 ) Tai yra nedideli vienetai, gaminantys savo vartojimui, o ne pardavimui, ir vykdantys žemės ūkio veiklą, bet nuo jos ekonomiškai nepriklausantys. ◄
( 8 ) Atkreipkite dėmesį, kad kai kuri nepagrindinė veikla visuomet laikoma atskiriama nuo žemės ūkio veiklos, pvz., pastatų arba būsto nuoma.
( 9 ) ►M3 ISIC 4 red. ◄ : Jungtinių Tautų tarptautinis standartinis visų ekonominės veiklos rūšių pramonės klasifikatorius.
( 10 ) Taip pat žr. „Aiškinamąsias pastabas“: Eurostatas: NACE 2 red., Statistinis Europos bendrijos ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, 2 tema, E serija, Liuksemburgas, 2007.
( 11 ) Toks nukrypimas nuo bendrosios taisyklės naudojamas todėl, kad šiais specialiais atvejais didelė sėklų dalis gaunama iš įprastos atitinkamos javų, aliejinių augalų sėklų, ankštinių augalų arba bulvių derliaus produkcijos, o kitais atvejais jos gaminamos specializuotose valdose.
( 12 ) Žr. NACE 2 red. „Įvadines gaires“: Statistinis Europos bendrijos ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, 2 tema, E serija, Liuksemburgas, 2007.
( 13 ) Antrinis produktas — tai produktus, kuris formaliai susijęs su kitų produktų gamyba. Jis gali būti išskirtinis, kai siejamas su kitais tos pačios grupės produktais, tačiau jo gamyba vyksta tik šioje grupėje, arba paprastas, kai siejamas su kitais produktais, tačiau jo gamyba vyksta ne tik vienoje grupėje.
( 14 ) Įrenginiai ir technika priklauso kooperatyvams, skirtingai nei bendras technikos, kuri dažniausia priklauso atskiroms valdoms, fondas.
( 15 ) Plg. 2.029–2.031 dėl laiko, kada traukiamos į apskaitą atsargos.
►M6 ( 16 ) FAO (1996) Maisto ir žemės ūkio ekonominių sąskaitų sistema, Jungtinės Tautos, Roma. ◄
( 17 ) Šių gyvūnų produkcija apskaičiuojama pridedant ilgalaikes gamybos priemones savo poreikiams (= turto padidėjimas atėmus netekimus) ir pardavimus (= netekimus).
( 18 ) Vertinant prekybą, nuosavybės perdavimo sąnaudos (prekybos antkainiai ir transporto išlaidos) įtraukiamos į įsigijimo vertę. Prekybos tarp valdų rezidenčių atveju, pardavimai ir pirkimai kompensuoja vieni kitus, išskyrus perdavimo sąnaudas, kurios apskaičiuojant produkciją traktuojamos kaip „neigiami pardavimai“.
( 19 ) Identiškai traktuojami kiti žemės ūkio produktai, turintys atsargų pobūdį.
( 20 ) Taip dažniausia yra tada, jeigu gamyba yra skatinama, o kartais įmanoma tik tada, jeigu darbdavys patiria šių išlaidų.
( 21 ) Lizingas skiriasi nuo paprastos nuomos, kadangi lizingo atveju rizika ir nuosavybės privalumai perleidžiami de facto, bet ne de jure, iš nuomotojo nuomininkui (turto naudotojui). ESS atsižvelgiama į lizingo ekonominę padėtį ir jį apskaitant laikoma, kad nuomotojas suteikia paskolą nuomininkui, todėl pastarasis gali įsigyti ilgalaikio naudojimo prekę ir tapti jos de facto savininku. Todėl lizingas laikomas specialia investicijų finansavimo forma.
( 22 ) Tiesioginė šio metodo pasekmė — išlaidos, susijusios su prekyba tarp vienetų „ilgalaikio turto“ gyvuliais, turėtų būti priskiriama prie įsigijusio vieneto BPKF.
( 23 ) Šiuo atveju sodinių kirtimo ir medienos pardavimo veikla priskiriama miškininkystės veiklai.
( 24 ) Reikėtų pastebėti, kad išrovimo paslaugos, už kurią išrovimo bendrovė gali išrašyti sąskaitą, kaina yra paslaugos tarpinis vartojimas.
( 25 ) Gyvulių, skirtų paskersti, pardavimų (t. y. kai parduoda skerdyklos arba ūkininkas, įskaitant visus pardavimus ne žemės ūkio vienetams ne skerdimui, o kitokiam ekonominiam panaudojimui) traktavimas kaip ilgalaikio turto netekimai — tai ilgalaikio turto, kurio ekonominis panaudojimas pakito, netekimų apskaitos procedūros supaprastinamas. Iš tiesų „ilgalaikio turto“ gyvuliai paverčiami atsargomis, apskaitant srautą, pavadintą „kiti apimties pokyčiai“ (plg. 2.136), įrašomą į „kitų turto apimties pokyčių“ sąskaitą. Jie parduodami tik kaip atsargos, o pardavimas laikomas išėmimu iš atsargų, o ne turto netekimais.
( 26 ) Jeigu pardavimas ir pirkimas vyko per tą patį ataskaitinį laikotarpį. Priešingu atveju traukiamas į apskaitą netekimas (per laikotarpį, per kurį įvyko pardavimas) ir įsigijimas (per laikotarpį, per kurį įvyko pirkimas).
( 27 ) Įskaitant skerdimus galutiniam vartojimui savo poreikiams arba mokėjimui natūra.
( 28 ) Sąskaitose nėra traukiama į apskaitą prekyba veisliniais gyvuliais tarp ūkininkų. Taip yra ir tada, jei prekyba vykdoma per atstovus (jeigu pirkimas ir pardavimas vyko per tą patį laikotarpį). Tačiau nuosavybės perdavimo savikaina (atstovų paslaugų, prekybos pelno, transporto išlaidų ir pan.) turi būti įtraukta į gyvulių BPKF vertę.
( 29 ) 2008 m. NSS (10.94), skirtingai nei ESS 2010 (3.140), laikoma, kad pagrindinio kapitalo vartojimas gyvuliams turėtų būti skaičiuojamas.
( 30 ) Galima taikyti bet kurį kitą metodą, kuriuo gaunami lygiaverčiai rezultatai.
( 31 ) Šis atskaitymas atitinka teorinį atvejį, kai produktyvių gyvulių importas traukiamas į apskaitą kaip BPKF. Praktiškai visi žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies importuoti gyvuliai traktuojami kaip atsargų pokyčiai (plg. 2.205).
( 32 ) Kiti apimties pokyčiai paprastai suprantami kaip prekių atsargos, sugadintos dėl ypatingų įvykių (pavyzdžiui, stichinių nelaimių). Einamieji nuostoliai įtraukiami į išėmimus iš atsargų.
( 33 ) Produkcija skirstoma į pardavimus (ir kitokį panaudojimą) ir atsargų pokyčius.
( 34 ) Panašų rezultatą galima gauti pardavimus apskaitant kas pusmetį ir apskaičiuojant ataskaitinių metų n produkciją susumuojant metų n antrojo pusmečio pardavimus bei metų n+1 pirmojo pusmečių pardavimus.
( 35 ) Šiai kategorijai neturėtų būti priskiriami mokėjimai, kurie visų pirma atitinka darbdavio interesą. Šie mokėjimai yra tarpinio vartojimo dalis (plg. 2.108 e).
( 36 ) Darbuotojams teikiami žemės ūkio produktai yra žemės ūkio šakos produkcija.
( 37 ) Apgyvendinimo paslaugos laikomos atskiriama ne žemės ūkio veikla, jeigu jos teikiamos tik kaip kompensacija darbuotojams ir tik kaip atskaitymas iš žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies likutinio pertekliaus. Jeigu jos būtų neatskiriama ne žemės ūkio veikla, jos būtų traukiamos į apskaitą kaip gamybos sudedamoji dalis ir kompensacijos darbuotojams forma.
( 38 ) Jos visų pirma atitinka darbo užmokestį, kurį darbdaviai ir toliau moka darbuotojams laikinai ligos, motinystės, nelaimingų atsitikimų darbe, invalidumo arba atleidimo atveju, jeigu atitinkamas sumas galima identifikuoti atskirai.
( 39 ) Apyvarta yra svarbiausias apmokestinamas dalykas. Visos ES valstybės narės apyvartos mokestį surenka PVM pavidalu. Šio mokesčio normos skiriasi įvairiose valstybėse narėse, o kartais ir vienoje valstybėje narėje. Apskritai žemės ūkio produktams taikoma mažesnė nei standartinė mokesčio norma.
( 40 ) Tarifo dalis procentais gali skirtis priklausomai nuo produkto rūšies ir platinimo kanalo.
( 41 ) Kartais dėl to, kad valstybės narės taiko skirtingas PVM sistemas, susidaro tokia padėtis, kai ūkininkai negali susigrąžinti arba gauti kompensacijų už PVM, sumokėtą už jų įsigytas prekes. Tokius PVM mokėjimus sudaro i) neišskaitytinas PVM, t. y. už pirkimus sumokėtas PVM, kurį ūkininkai, nepriklausomai nuo jiems taikomos sistemos, gali neišskaičiuoti iš pardavimams taikomo PVM ir kuris todėl nėra kompensuojamas; ii) ir (arba) PVM, išskyrus minimą i), sumokėtas už pirkimus, kuris ne visas kompensuojamas ūkininkams, kuriems taikoma vienodo tarifo sistema, per pardavimo kainą arba kompensaciją.
( 42 ) Subsidijos žemės ūkio produktams, mokamos žemės ūkio gamintojams, apima bet kurias subsidijas, mokamas savininkams padengiant trūkumą (t. y. tais atvejais, kai valdžios institucija žemės ūkio gamintojams moka vidutinių rinkos kainų ir žemės ūkio produktų garantuotų kainų skirtumą).
( 43 ) Svarbus pavyzdys — tai subsidijos, mokamos ne gyvybės draudimo bendrovėms, leidžiančios šioms bendrovėms nustatyti mažesnes (bendrąsias) įmokas draudimo polisų savininkams (pvz., žemės ūkio įmonėms, kurios draudžiasi nuo tokios rizikos, kaip krušos, šalnos padaryta žala ir pan.). Kadangi jos laikomos subsidijomis produktams, o šiuo atveju produktas — draudimo paslauga, jos nėra traukiamos į apskaitą draudimo polisų savininko pajamų formavimo sąskaitoje (taigi ir ŽŪES pateikto pavyzdžio atveju). Tačiau tiek, kiek šios subsidijos sumažina draudimo paslaugų sąnaudas (draudimo poliso savininkui), jų poveikis atspindimas draudimo poliso savininko gamybos sąskaitoje (mažesne tarpinio vartojimo verte, plg. 2.108 g).
►M6 ( 44 ) Tačiau tais atvejais, kai dotacija finansuojama tiek skolos amortizacija, tiek skolos palūkanos ir kai šių dviejų elementų neįmanoma atskirti, visa dotacija laikoma investicine dotacija. ◄
►M6 ( 45 ) Gautinos palūkanos atitinka finansinės sąskaitos dalyje „Kitos gautinos sumos“ (F.8). ◄
( 46 ) Atkreipkite dėmesį, kad ŽŪES nesusijusi su gautomis rentomis dėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąvokos naudojimo (plg. 1.44).
►M6 ( 47 ) ►M6 ESS 2010 ◄ siūloma visą sumą traukti į apskaitą kaip žemės rentą, jeigu laikoma, kad žemės vertė didesnė už pastato vertę, arba kaip pastatų rentą, jeigu ji mažesnė. ◄
( 48 ) Įskaitant atidėjimą ilgalaikių gamybos priemonių nuostoliams dėl netyčinės žalos, nuo kurios galima apsidrausti. Šių atidėjimų traukiama į apskaitą vertė lygi grynųjų įmokų, kurios sumokamos už apdraustas ilgalaikes gamybos priemones, vertei.
( 49 ) Siekiant atsižvelgti į ne visos darbo dienos ir sezoninius darbus, užimtumas žemės ūkyje arba jo pokyčiai vertinami pagal DVPM (daugiau informacijos IV skyriuje). Daromas skirtumas tarp apmokamų ir neapmokamų DVPM, kurie kartu sudaro visus DVPM.
( 50 ) Toks pajamų vertinimas atitinka ankstesnį individualių įmonių „grynųjų pajamų iš šeimos žemės ūkio veiklos“ vertinimą.
►M6 ( 51 ) Tačiau neatmetama galimybė, kad tam tikromis aplinkybėmis duomenų rengėjai gali nuspręsti pašalinti neatitikimus, norėdami pagerinti bendrą duomenų nuoseklumą. ◄
( 52 ) 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1059/2003 dėl bendro teritorinių statistinių vienetų klasifikatoriaus (NUTS) nustatymo (OL L 154, 2003 6 21, p. 1).
( 53 ) Jeigu atitinkamas pardavimas ir pirkimas vyko tuo pačiu ataskaitiniu laikotarpiu.
( 54 ) Gyvūno įsigijimas niekada netraukiamas į apskaitą kaip tarpinis vartojimas (iš esmės tai nebaigtos gamybos įsigijimas, plg. 2.067) ir gyvūninė produkcija gali būti apskaičiuojama tik netiesiogiai, remiantis pardavimu, BPKF ir atsargų pokyčiais.
( 55 ) Atsižvelgiant į taikomą metodą, vieneto vidaus vartojimas koreguojamas pagal ŽŪES vertes.
( 56 ) Neįtraukiami importuoti žemės ūkio produktai (išskyrus gyvūnus).