This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0549
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the application of Directive 2007/64/EC on payment services in the internal market and on Regulation (EC) No 924/2009 on cross-border payments in the Community
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir Reglamento (EB) Nr. 924/2009 dėl tarptautinių mokėjimų Bendrijoje taikymo
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir Reglamento (EB) Nr. 924/2009 dėl tarptautinių mokėjimų Bendrijoje taikymo
/* COM/2013/0549 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje ir Reglamento (EB) Nr. 924/2009 dėl tarptautinių mokėjimų Bendrijoje taikymo /* COM/2013/0549 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI
IR TARYBAI dėl Direktyvos 2007/64/EB dėl mokėjimo
paslaugų vidaus rinkoje ir Reglamento (EB) Nr. 924/2009 dėl tarptautinių
mokėjimų Bendrijoje taikymo (Tekstas svarbus EEE) I. Direktyva 2007/64/EB 1. ĮVADAS Šioje ataskaitoje vertinama, kaip buvo taikoma Direktyva 2007/64/EB dėl
mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje (toliau – MPD), kaip nurodyta jos 87
straipsnyje. Ši ataskaita apima 2009–2012 m. laikotarpį. 87 straipsnyje
reikalaujama, kad ataskaitoje būtų išnagrinėti šie klausimai: direktyvos
taikymo sritis (ypač mažos vertės mokėjimo priemonės ir elektroniniai pinigai),
operacijos, kai tik vieno iš mokėjimo paslaugų teikėjų buvimo vieta yra Europos
Sąjungoje (angl. one-leg transactions), ir operacijos visomis valiutomis,
leidimo išdavimo reikalavimų ir patekimo į rinką kliūtys, rizikos ribojimo reikalavimai
(pradinis kapitalas, nuosavos lėšos, apsauga), mokėjimo įstaigų teikiami
kreditai, įvykdymo laikotarpis ir mokėjimo operacijos neįvykdymas ar netinkamas
įvykdymas. Tačiau ataskaitoje neapsiribojama vien šiais klausimais. MPD peržiūra buvo pagrįsta dviem išorės tyrimais. Pirmojo (teisinio)
tyrimo metu buvo vertinama MPD perkėlimo į nacionalinę teisę visose 27
valstybėse narėse teisinė atitiktis[1].
Antrojo (ekonominio) tyrimo metu buvo nagrinėjamas MPD ir susijusio Reglamento (EB)
Nr. 924/2009 ekonominis poveikis tarptautiniams mokėjimams eurais, palyginti su
jų pirminiais tikslais[2].
Tuo pačiu tikslu valstybių narių ir susijusių rinkos dalyvių teikiamą
informaciją apie mažmeninių mokėjimų politiką surinko Komisijos patariamieji
komitetai. Šioje ataskaitoje apibūdinamas MPD perkėlimas
į nacionalinę teisę (2 skirsnis), aptariamas jos taikymas ir poveikis (3
skirsnis), nustatomos pagrindinės MPD taikymo problemos (4 skirsnis) ir
pateikiama keletas išvadų (5 skirsnis). 2. DIREKTYVOS PERKĖLIMAS Į
NACIONALINĘ TEISĘ MPD įsigaliojo 2007 m. gruodžio 25 d., o
valstybės narės perkelti ją į nacionalinę teisę privalėjo iki 2009 m. lapkričio
1 d. Kai kurios valstybės narės direktyvą perkėlė pasibaigus nustatytajam
terminui. Siekdamos įgyvendinti MPD, dauguma valstybių narių savo teisyną
papildė nauju teisės aktu[3].
Dėl MPD įgyvendinimo didelių sunkumų nekilo ir
valstybės narės ją tinkamai įgyvendino[4].
Ją perkeliant į nacionalinę teisę Komisijos tarnybos bendradarbiavo su
valstybėmis narėmis ir teikė pagalbą, užtikrindamos tinkamą jos perkėlimą. Tačiau, nepaisant direktyvoje nustatyto
visiško suderinimo metodo[5],
atliekant teisinį tyrimą paaiškėjo, kad MPD esama specifinių ir abstrakčių nuostatų,
dėl kurių kilo sunkumų ją įgyvendinti visoje ES. Kai kurios valstybės narės
papildė MPD nuostatas papildomomis nacionalinėmis taisyklėmis. MPD yra 25 neprivalomos nuostatos. Jei
valstybė narė nuspręsdavo įgyvendinti neprivalomą nuostatą, ji turėdavo
pranešti apie tai Komisijai[6].
Valstybės narės galėjo rinktis iš daug neprivalomų nuostatų, nes
reikėjo atsižvelgti į nacionalinių rinkų ypatumus ir į derybų procesą prieš
priimant MPD[7].
Kalbant apie neprivalomų nuostatų poveikį, suinteresuotieji subjektai
daugiausia buvo neutralūs. Dėl tokio nuostatų skirtingumo nei vartotojai, nei
paslaugų teikėjai rinkdamiesi veiklos vietą jurisdikcijos skirtumais
nesinaudojo[8].
3. DIREKTYVOS TAIKYMAS IR
POVEIKIS 3.1. I antraštinė dalis. Dalykas,
taikymo sritis ir terminų apibrėžtys 3.1.1. Taikymo sritis 2 straipsnyje apibūdinama taikymo sritis. MPD
priede nusakoma, kokia veikla įvardijama terminu „mokėjimo paslaugos“, ir
išvardijamos 7 mokėjimo paslaugų rūšys. Kaip ir 3 straipsnyje, kuriame aprašoma
netaikymo sritis, į šį sąrašą įtrauktos paslaugos, priskiriamos MPD taikymo
sričiai. Atlikus ekonominį tyrimą padaryta išvada, kad
esamas sąrašas yra pakankamas. Tam pritaria ir suinteresuotieji subjektai. Tačiau gauti atsiliepimai taip pat sukėlė tam tikrų
dvejonių dėl terminų apibrėžčių ir priedo išsamumo. Buvo manoma, kad į mokėjimo
paslaugų sąrašą reikėtų įtraukti kai kurias paslaugas. Taip pat reikėjo
atsižvelgti į technologijų naujoves ir verslo plėtrą. Dar buvo svarbu įtraukti trečiąsias
šalis, teikiančias mokėjimo inicijavimo paslaugas. 3.1.2. Taikymo sritis pagal teritoriją
ir valiutą Pagal 2 straipsnio 1 dalį MPD ir jos sąlygų
skaidrumo, informacijos atskleidimo reikalavimų ir veiklos vykdymo taisyklės
yra taikomos tik Europos Sąjungos viduje atliekamoms operacijoms (angl. two-leg
transactions). Tačiau 13 valstybių narių į kai kurių MPD
taisyklių taikymo sritį įtraukė operacijas, kai tik vieno iš mokėjimo paslaugų
teikėjų buvimo vieta yra Europos Sąjungoje[9],
mokamų ir gaunamų mokėjimo operacijų ES segmente: 11 valstybių narių tai padarė
priėmusios nacionalinės teisės aktus, o 2 valstybės narės – įteisinusios nuo
sutarties leidžiančias nukrypti nuostatas. MPD taikymo sritis apsiriboja
mokėjimo paslaugomis, vykdomomis ES valiutomis. Valstybės narės, kurios į MPD
taikymo sritį įtraukė operacijas, kai tik vieno iš mokėjimo paslaugų teikėjų
buvimo vieta yra Europos Sąjungoje, yra linkusios ją taip pat taikyti operacijoms,
vykdomoms ne ES (EEE) valstybių valiutomis. Tokie skirtingi režimai turi įtakos
suinteresuotiesiems subjektams ir vartotojams. Be to, vartotojai tiesiog
nežino, kad taikomi skirtingi reguliavimo režimai[10]. Kalbant apie paslaugų teikėjus,
mažiau nei 25 proc. iš jų operacijoms, kai tik vieno iš mokėjimo paslaugų
teikėjų buvimo vieta yra Europos Sąjungoje, ir operacijoms, kai abiejų mokėjimo
paslaugų teikėjų buvimo vieta yra Europos Sąjungoje, naudoja skirtingas
sistemas ir procedūras[11].
3.1.3. Netaikymo sritis 3 straipsnyje pateikiamas sąrašas mokėjimo
operacijų ar paslaugų, kurioms MPD nėra taikoma. Dėl šios netaikymo srities
vartotojams sunku suprasti, kuri veikla priskiriama kuriai reglamentavimo
sistemai. Komisijos užsakymu atlikta apklausa parodė, kad 82 proc. iš 24
vartotojų asociacijų iš 20 skirtingų valstybių narių ir 15 kompetentingų
institucijų pritaria netaikymo srities nuostatos koregavimui[12]. Suinteresuotieji subjektai
prašo išaiškinti arba atšaukti kai kurias netaikymo srities nuostatas. Be to,
mokėjimo paslaugų teikėjai yra linkę patys nustatyti, ar jų veikla priskiriama MPD
taikymo sričiai. Dėl to gali būti bandoma apeiti taisykles arba gali atsitikti
taip, kad kompetentingos institucijos bus užverstos teikėjų prašymais gauti
informaciją[13].
3.1.4. Mažos vertės mokėjimai ir
elektroniniai pinigai 34 ir 53 straipsniuose nustatomi nuo
informavimo reikalavimų ir veiklos vykdymo taisyklių nukrypti leidžiančių
nuostatų, taikomų paprastiems mokėjimo produktams bei mažos vertės mokėjimo operacijoms,
principai. MPD nuostatos yra lanksčios, nes valstybės narės gali pasirinkti, ar
sumažinti, ar padvigubinti nuostatose nurodytas nacionalinių mokėjimo operacijų
sumas, taip pat, ar padidinti šias sumas išankstinio mokėjimo priemonėms[14]. Daug valstybių narių
nusprendė padvigubinti sumą ir padidinti išankstinio mokėjimo priemonių ribą
iki 500 EUR. Pagal Komisijos užsakymą atlikta apklausa parodė, kad tik 17
iš 69 kredito įstaigų teigė, jog jos siūlė taikyti tas priemones, kurios
patenka į mažos vertės mokėjimų priemonėms taikomą nukrypti leidžiančią
nuostatą. Ši lengvesnė teisinė tvarka tiesiogiai konkuruoja su kitomis dar
lengvesnėmis MPD nustatytomis taisyklėmis (t. y. išimtys, taikomos mažoms
mokėjimo įstaigoms; mokėjimo veikla, kuriai reikalavimai netaikomi). Manoma,
kad riba, reikalavimai, susiję su informacija, ir teisių bei pareigų ribojimas
mažos vertės operacijoms yra tinkami[15].
3.1.5. Mikroįmonės 30 straipsnio 2 dalyje ir 51 straipsnio 3 dalyje
nurodoma, kad valstybės narės gali nustatyti, jog III ir IV antraštinių dalių
nuostatos taikomos mikroįmonėms. Pastarosios apibrėžiamos MPD teikiant nuorodą[16] į Komisijos rekomendaciją
2003/361/EB dėl mikroįmonių, mažų ir vidutinių įmonių apibrėžimo[17]. 9 valstybės narės pasinaudojo III antraštinėje dalyje suteikiama
galimybe[18],
o 8 – galimybe, nurodyta IV antraštinėje dalyje[19]. Ekonominiame tyrime teigiama,
kad pasirenkamos nuostatos gali tikti mažiausioms mikroįmonėms, bet ne toms,
kurių balanso suma siekia 2 milijonus EUR ir kuriose dirba 10
darbuotojų[20].
3.2. II antraštinė dalis – Mokėjimo
paslaugų teikėjai 3.2.1. Teisė veikti visoje ES gavus
leidimą vienoje valstybėje narėje Teisę veikti visoje ES turinčių mokėjimo įstaigų
skaičius valstybėse narėse visoje EEE labai skiriasi. Kai kuriose šalyse yra
labai daug mokėjimo įstaigų, kurios pateikė prašymus veikti keliose valstybėse
narėse, kitose – iš viso nėra įstaigų, kurios būtų pareiškusios tokį norą, kad
galėtų užsiimti veikla užsienyje[21].
Suinteresuotiesiems subjektams teisė veikti visoje ES yra svarbus veiksnys[22]. Kompetentingos institucijos į
tai žiūri skirtingai. Vis dėlto tokios teisės įvedimas yra svarbus pokytis ir
nors šios nuostatos poveikis rinkai dar nebuvo įrodytas, MPD nustatomas tvirtas
visos Europos mokėjimo įstaigų plėtros pagrindas[23]. 3.2.2. Leidimų išdavimo reikalavimai Kai kurios valstybės narės paprašė suteikti papildomos ir išsamesnės
informacijos apie prašymo formas[24],
kurias turi pateikti mokėjimo įstaigos veiklą pageidaujančios vykdyti įstaigos.
Pažymėtina, kad 6 šalyse po 2007 m. įkurtų naujų mokėjimo įstaigų skaičius
sudaro 50 proc. ar daugiau visų šiuo metu veikiančių mokėjimo įstaigų[25]. 3.2.3. Rizikos ribojimo reikalavimai (pradinis
kapitalas, nuosavos lėšos, apsauga) Direktyvoje mokėjimo įstaigoms nustatomos rizikos ribojimo reikalavimų
taisyklės, įskaitant pradinio kapitalo[26],
nuosavų lėšų[27]
ir apsaugos reikalavimus[28].
3.2.3.1. Pradinio kapitalo reikalavimas Reikalaujamo pradinio kapitalo suma svyruoja nuo 20 000 EUR
iki 125 000 EUR, priklausomai nuo to, kokią veiklą vykdo mokėjimo
paslaugų teikėjas. 3.2.3.2. Nuosavos lėšos 12 valstybių narių nusprendė taikyti 7 straipsnio 3 dalyje nustatytą pasirenkamą
nuostatą[29],
pagal kurią valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 8 straipsnyje nustatytų
metodų skaičiuojant mokėjimo įstaigų, kurioms taikoma konsoliduota patronuojančiųjų
kredito įstaigų priežiūra, nuosavas lėšas[30].
Nuosavų lėšų suma gali būti 20 proc. didesnė ar mažesnė už sumą,
gautą skaičiuojant pasirinktu metodu[31].
Tik 2 valstybės narės nepasirinko šios galimybės. 2 valstybės pasinaudojo
galimybe tik padidinti reikalavimus nuosavų lėšų sumai, likusios valstybės
narės pasirinko abi galimybes[32].
Tačiau didžioji dauguma priežiūros institucijų šia galimybe nepasinaudojo, nors
teisinę galimybę ja pasinaudoti pasiliko[33].
Apskritai suinteresuotieji subjektai (įskaitant 16 nacionalinių institucijų)
sutinka, kad reikalavimai nuosavoms lėšoms yra pakankamai aukšti[34]. 3.2.3.3. Apsaugos reikalavimai Yra nustatytos 2 lėšų apsaugos galimybės: mokėjimo įstaigos gali tokias
lėšas laikyti atskiroje sąskaitoje arba jas apdrausti . Dauguma EEE mokėjimo įstaigų
yra linkusios naudotis pirmuoju būdu, nes manoma, kad jis aiškesnis,
patogesnis, pigesnis ir atitinka nacionalinę teisę bei yra įprastas. Apsaugos
reikalavimai nustato aukštą vartotojų apsaugos lygį[35]. 3.2.4. Mokėjimo įstaigos, kurioms
taikomos išimtys Fiziniai ir juridiniai asmenys gali būti įtraukti į mokėjimo paslaugų teikėjų
registrą[36]
ir, kaip nustatyta 26 ir 27 straipsniuose, gali naudotis lengvesnėmis rizikos
ribojimo taisyklėmis. Ši galimybė į nacionalinę teisę buvo perkelta 15
valstybių narių, tačiau iki šiol ja pasinaudojo tik 9 iš jų. Iki šiol 2 203 vadinamosios
mažos mokėjimo įstaigos (arba įstaigos, kurioms taikoma mokėjimo išimtis,
registruotos mokėjimo įstaigos) pasinaudojo šiuo lengvesniu režimu. Jei nebūtų
siūloma galimybė pasinaudoti išimties taikymu, kai kurie teikėjai veiktų už
reguliavimo sistemos ribų[37].
3.2.5. Teisė naudotis mokėjimo
sistemomis Dauguma valstybių narių 28 straipsnį tiesiogiai perkėlė į nacionalinę
teisę[38].
Dėl to, kad ši nuostata galioja ne visoms mokėjimo sistemoms, susidaro skirtingos
mokėjimo įstaigų, o ypač kredito įstaigų veiklos sąlygos. Komisijos
konsultacijų dėl Žaliosios knygos „Integruotos Europos mokėjimų kortele,
internetu ir mobiliuoju telefonu rinkos kūrimas“[39] metu gauti atsakymai rodo, kad
mokėjimo įstaigos yra susirūpinusios dėl MPD nuostatos apie naudojimąsi
mokėjimo sistemomis poveikio. Kita vertus, kredito įstaigos linkusios teigti,
kad mokėjimo sistemos turėtų būti apsaugotos nuo bet kokios rizikos, kuri
apskritai gali daryti nepageidaujamą poveikį sistemoms, todėl, jų manymu,
mokėjimo sistemos turėtų likti prižiūrimos, o naudojimasis jomis turėtų būti
ribojamas. 3.3. III antraštinė dalis – Skaidrumas
ir informavimo reikalavimai 3.3.1. Standartizuotos sąlygos ir informacijos,
susijusios su kainų bei mokesčių skaičiavimu, kuri teikiama vartotojams ir
teikėjams, skaidrumas Nustatyta vartotojams aktualių problemų[40], susijusių su taikymo sritimi,
kokybe, pernelyg techniniu turiniu, skaidrumo problemomis ir prieinamumu. Sąlygų skaidrumo taisyklės ir informavimo
reikalavimai taikomi paprastoms mokėjimo paslaugoms (vieno mokėjimo operacija,
pvz., vienkartinės piniginės perlaidos ar sąskaitų apmokėjimas) ir
sudėtingesnėms paslaugoms, teikiamoms pagal bendrąsias sutartis (pagal kurias
vykdomos atskiros mokėjimo operacijos). Didžiausia problema dėl vienkartinių
operacijų yra informacijos apie valiutos keitimo kursą, taikomą kortele atliekamoms
operacijoms, teikimas[41].
Pagal MPD reikalaujama, kad vartotojas būtų iš anksto informuojamas apie
taikomą valiutos keitimo kursą, arba, jei bus taikomas pagrindinis valiutos
keitimo kursas, – apie atitinkamą valiutos keitimo kurso datą. Praktikoje dažnai
taip nėra. Kitos nerimą keliančios sritys: mokesčių išskaidymas ir informacija
apie įskaitymo į mokėjimo sąskaitą datą tais atvejais, kai mokėjimo sąskaita neduoda
palūkanų arba kai nėra mokėjimo sąskaitos. Suderintos bendrųjų sutarčių taisyklės numato,
kad prieš pasirašant sutartį, reikia pateikti išsamią informaciją, taip pat reikia
teikti informaciją prieš vykdant operaciją ir ją įvykdžius, pranešti apie informacijos
teikimo būdus (įskaitant tiesioginį ir nuotolinį ryšį), teikti nuolatinę galimybę
susipažinti su sutarties sąlygomis, informuoti apie bendrosios sutarties
pakeitimus, įskaitant palūkanų normos ir valiutos pasikeitimą ir jos
nutraukimą. Buvo tik keli pagrindiniai nerimą keliantys
klausimai ir jie daugiausia buvo susiję su bendrųjų sutarčių pakeitimais. Gali
būti, kad ne visada tinkamai laikomasi reikalavimo teikti informaciją apie
siūlomus pakeitimus ir ne visada bus laukiama du mėnesius nuo pranešimų apie
pakeitimus iki jų įsigaliojimo. Konkretus bendrosios sutarties pakeitimo
pavyzdys gali būti palūkanų normos ir mokesčių pakeitimas. MPD nėra išsamiai nurodyta, kaip elgtis, jei
vartotojas nepritaria bendrosios sutarties pakeitimams. 3.4. IV antraštinė dalis – Teisės
ir pareigos 3.4.1. Pridėtinių mokesčių taikymas MPD į pridėtinius mokesčius žiūrima kaip į skatinamąją
priemonę, kuria gali naudotis valstybės narės. 14 iš jų apskritai uždraudė
taikyti pridėtinius mokesčius, 1 valstybė narė uždraudė juos taikyti naudojant debeto
korteles, o naudojant kredito korteles – leido, o 12 valstybių narių apskritai
jų neuždraudė, leisdamos juos taikyti naudojant visas korteles, o 1 valstybė
narė leido mokesčius taikyti tik naudojant kredito korteles[42]. Valstybėse narėse, kuriose leidžiama taikyti pridėtinius
mokesčius, problema atsiranda dėl to, kad naudojimosi kortele mokestis dažnai
vartotojui atskleidžiamas vėliau. Pridėtinių mokesčių taikymo kontrolė yra taip
pat susijusi su vėlesnių mokėjimo paslaugų grandinės veiksmų kontroliavimu. Taip
pat reikia priminti, kad Direktyva dėl vartotojų teisių (2011/83/ES) apribotų
teisę įvesti pridėtinius mokesčius nuo 2014 m. vidurio. 3.4.2. Atsakomybė (nesankcionuotos
mokėjimo operacijos) 60 straipsnyje nustatoma teisė į
nesankcionuotos mokėjimo operacijos sumos grąžinimą. Neatidėliotino visų
nesankcionuotų mokėjimo operacijų sumų grąžinimo principas besąlygiškai
taikomas visiems vartotojams. 61 straipsnio 1 dalyje nustatoma leidžianti
nukrypti nuostata, pagal kurią mokėtojams, o ne mokėjimo paslaugų teikėjams
tenka su visomis nesankcionuotomis mokėjimo operacijomis susiję nuostoliai.
Tokia atsakomybė atsiranda dėl prarastų ar pavogtų mokėjimo priemonių
panaudojimo arba dėl neteisėto jų įgijimo. MPD nuostata taip pat nustatoma ne
didesnė kaip 150 EUR suma. Įgyvendinant šią nuostatą išryškėja skirtingi
požiūriai: kai atkartojami ne visi MPD nuostatoje nurodyti aspektai, kai
kuriose valstybėse narėse nustatyta vartotojų atsakomybė nesiekia
150 eurų, kitose – vartotojams vis dar reikia padengti visus nuostolius. 3.4.3. Teisė į sumos grąžinimą Kaip nurodyta 62 ir po jo einančiuose
straipsniuose, mokėtojai gali prašyti, kad tam tikromis sąlygomis, o ypač, kai
mokėtojas nesutinka su gavėju dėl iš sąskaitos nurašytų lėšų sumos, per
aštuonias savaites jiems būtų grąžinta sankcionuoto mokėjimo operacijos suma.
Kaip skelbiama Komisijos deklaracijoje dėl SEPA galutinės datos reglamento,
Komisija įvertino, ar suderinta mokėjimo operacijos sumos grąžinimo taisyklė
pasiteisino kaip šiam tikslui tinkama priemonė. Taisyklės parengtos taip, kad
mokėtojams būtų teikiama plataus spektro apsauga. Šiuo metu galiojančios
taisyklės kartais laikomos mažiau palankiomis nei kai kurios anksčiau
galiojusios nacionalinės taisyklės. Dėl to daugelis valstybių narių išplėtė
teisę grąžinti mokėjimo operacijos sumą ir įtraukė visus tiesioginio debeto atvejus
be jokių sąlygų. Kadangi dabar galiojančios SEPA tiesioginio debeto taisyklės taip
pat numato teisę į besąlyginį mokėjimo operacijos sumos grąžinimą tiesioginio
debeto atveju, kai kurie teikėjai besąlyginę teisę taip pat taiko savanoriškai.
Kai kurie teikėjai pareiškė didelį susirūpinimą dėl mokėjimo operacijų sumų
grąžinimo teisių taikymo. Nors 10 dienų laikotarpis, per kurį turi būti
grąžinama suma, tiesioginio debeto atveju apskritai buvo traktuojamas kaip
tinkamas, tačiau kalbant apie operacijas kortele, toks laikotarpis laikomas netinkamu,
nes teikėjas per 10 darbo dienų paprastai negali nustatyti prašymo grąžinti
pinigus pagrįstumo[43].
3.4.4. Įvykdymo laikas Teikėjai neinformavo apie jokius didesnius
sunkumus dėl MPD numatytų mokėjimo operacijų įvykdymo laiko arba dėl įskaitymo
datų[44].
Dauguma valstybių narių tinkamai įgyvendino MPD įvestą taisyklę dėl sumos
įskaitymo laiko ir galimas nukrypti leidžiančias nuostatas pagal mokėtojų ir jų
paslaugų teikėjų susitarimą, taip pat ir tas, kurios yra susijusios su
popierine forma inicijuotomis mokėjimo operacijomis. Tačiau atrodo, kad ne
visos valstybės narės priėmė šias 2 nukrypti leidžiančias nuostatas. Nors pagal MPD numatomas tik toks mokėjimo
paslaugų laikas, po kurio gautas mokėjimo nurodymas laikomas gautu kitą darbo
dieną, kai operacija atliekama besibaigiant darbo dienai, bet kredito įstaigos tokį
laiką traktavo gana skirtingai. Ši sąvoka suprantama skirtingai. Todėl tai gali
turėti įtakos realiam mokėjimų įvykdymo laikui. 3.4.5. Mokėjimo operacijos neįvykdymas
arba netinkamas įvykdymas Pagal 75 straipsnį mokėtojo mokėjimo paslaugų
teikėjas nedelsdamas grąžina mokėtojui neįvykdytos ar netinkamai įvykdytos
mokėjimo operacijos sumą. Teikėjai informavo apie savo susirūpinimą dėl jiems
tenkančios griežtos atsakomybės tam tikrais atvejais, ypač dėl sąlygų skaidrumo
ir informacijos teikimo. MPD nustatyta, kad mokėjimo operacijos sumos
grąžinimas visais atvejais yra mokėjimo operacijos netinkamo įvykdymo taisomoji
priemonė, kuri yra suprantama kaip atitinkamos sumos įskaitymas į gavėjo
mokėjimo sąskaitą. Interpretuojant pažodžiui, MPD taisyklė galėtų reikšti, kad
netinkamas mokėjimo operacijos įvykdymas taip pat apimtų ir pavėluotą įvykdymą.
Šiuo atžvilgiu pagrindinis atsakomybės nuostatų veiksmingumo faktorius yra
greitis, lemiantis, per kokį laikotarpį vartotojui bus grąžinti pinigai. MPD
nenurodyti jokie konkretūs galutiniai terminai, kuriais būtų reglamentuojamas pinigų
grąžinimo užbaigimas. 4. MPD GALIOJIMO APŽVALGA:
KYLANTYS KLAUSIMAI Patvirtinus MPD jau pasiekta didelė bendros
mažmeninių mokėjimų rinkos pažanga. Tačiau ši rinka nuolat kinta ir per
pastaruosius keletą metų joje buvo įdiegta reikšmingų inovacijų. Svarbios šios
rinkos sritys, ypač mokėjimai kortelėmis ir naujos mokėjimo priemonės, tokios
kaip mokėjimas internetu ir mobiliaisiais prietaisais, dažnai vis dar ribojamos
valstybių sienų, todėl sunkiau veiksmingai plėtoti novatoriškas ir paprastas
naudoti skaitmenines mokėjimo paslaugas ir vartotojams bei mažmenininkams teikti
veiksmingus, patogius ir saugius mokėjimo metodus (galbūt išskyrus kredito
korteles), kad būtų galima pirkti vis įvairesnių prekių bei paslaugų visoje
Europoje. Vėliausios šių rinkų permainos taip pat parodė kai kurias reguliavimo
spragas ir rinkos nepakankamumą, susijusius su mokėjimais kortelėmis, internetu
ir mobiliaisiais prietaisais. Šiems klausimams tinkamai išspręsti reikėtų
numatyti suderintą visos Europos metodą. 5. IŠVADOS MPD nustatytos suderintos mokėjimo paslaugų
teikėjų teisės ir pareigos palengvino vienodų mokėjimo paslaugų teikimą visoje
ES, o daugeliui mokėjimo paslaugų teikėjų padėjo sumažinti teisės aktų
laikymosi ir gamybos išlaidas. Tikėtina nauda dar nėra iki gali išnaudota, nes
skiriasi visoje ES taikomi kiti teisės aktai (pinigų plovimo prevencijos,
duomenų apsaugos, vartotojų apsaugos). Vartotojų požiūriu pagrindinės problemos
susijusios su skirtingais mokėjimo paslaugų teikėjų ir valstybių narių taikomais
metodais, nes direktyva, kalbant apie jos įgyvendinimą, suteikė tam tikrą
veiksmų laisvę ir pasirinkimo galimybes[45]. II. Reglamentas (EB) Nr. 924/2009 1. Įvadas Reglamentu (EB) Nr. 924/2009 yra pašalinami
atlyginimo už tarptautinius ir valstybėje narėje atliekamus mokėjimus eurais
skirtumai. Reglamentas taikomas visose ES valstybėse narėse atliekamiems
mokėjimams eurais. Jo pagrindinis principas toks: atlyginimas už tokios pačios
vertės mokėjimo operacijas, atliekamas visų ES mokėjimo paslaugų teikėjų, turi
būti toks pats, nesvarbu, ar būtų vykdomas valstybėje narėje, ar tarptautiniu
mastu. Šis reglamentas taikomas visiems elektroniniu būdu atliekamiems mokėjimams,
įskaitant kredito pervedimus, tiesioginio debeto operacijas, grynųjų pinigų
išėmimo operacijas, mokėjimo operacijas debeto ar kredito kortelėmis ir
pinigines perlaidas. Vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 924/2009
ir jo pirmtaku – Reglamentu (EB) Nr. 2560/2001, buvo gerokai sumažintas
vartotojų (ir kitų mokėjimo paslaugų vartotojų) mokamas atlyginimas už
reguliuojamas mokėjimo paslaugas. Pavyzdžiui, atlyginimo už 100 EUR kredito
pervedimą ES vidurkis sumažėjo nuo 23,60 EUR 2001 m. iki 2,46 EUR
2005 m. Panašiai ir atlyginimas už tarptautinį grynųjų eurų išėmimą iš
bankomatų sumažėjo iki tokio paties lygio, kuris taikomas kortelių turėtojams
atliekant operacijas savo šalyje. Taigi, reglamento nuostatos milijonams ES
piliečių padėjo nemažai sutaupyti. 2. Straipsnis dėl peržiūros Reglamento 15 straipsnyje nustatytas reikalavimas
pateikti dvi ataskaitas. Pirmosios ataskaitos tikslas – aptarti,
ar nereikėtų panaikinti nacionalinės teisės aktuose įtvirtintas prievoles
teikti atsiskaitymais grindžiamus statistinius duomenis ir tai yra susiję su reglamento
5 straipsniu. Antrosios ataskaitos tikslas – įvertinti, kaip
apskritai yra taikomas reglamentas ir išsamiau apžvelgti tris konkrečius klausimus: –
IBAN ir BIC naudojimą automatizuojant mokėjimus; –
3 straipsnio 1 dalyje nurodytos viršutinės ribos tinkamumą,
t. y. 50 000 EUR viršutinė riba, iki kurios galioja šis reglamentas; –
rinkos plėtojimą, susijusį su 6, 7 ir 8 straipsnių
taikymu, t. y. dėl tarpbankinių mokesčių už tiesioginio debeto operacijas
ir dėl tiesioginio debeto operacijų prieinamumo. Klausimai, dėl
kurių teisės aktų rengėjai numatė ataskaitas, buvo nagrinėjami
naujajame 2010 m. gruodžio mėn. pateiktame Komisijos reglamento pasiūlyme. 3. Reglamentu (ES) Nr. 260/2012
įvesti taisymai (Reglamentas dėl perėjimo prie SEPA) Perėjimo prie
SEPA reglamentu, kuris įsigaliojo 2012 m. kovo 31 d., įvedami keli Reglamento
dėl tarptautinių mokėjimų teksto pakeitimai. Pirmiausia: –
nuo 2016 m. vasario 1 d. panaikinama nacionalinės
teisės aktuose įtvirtinta pareiga teikti atsiskaitymais grindžiamus duomenis,
susijusius su bet kokios vertės mokėjimais; –
vadovaujantis bendrosiomis Reglamente dėl perėjimo
prie SEPA nustatytomis taisyklėmis, atliekant automatinius mokėjimus būtina
naudoti IBAN ir BIC; –
panaikintas 3 straipsnio 1 dalyje nurodytas 50 000
EUR viršutinės ribos reikalavimas; –
nagrinėjama tarpbankinių mokesčių už tiesioginio
debeto operacijas teisinė padėtis (Tarptautinių mokėjimų reglamento 6 ir 7
straipsniai); –
patvirtintas tiesioginio debeto operacijų
prieinamumas (Tarptautinių mokėjimų reglamento 8 straipsnis). 4. Išvados Priimant perėjimo prie SEPA reglamentą buvo
išsamiai peržiūrėti Tarptautinių mokėjimų reglamento 15 straipsnio klausimai.
Todėl nėra reikalo dar kartą peržiūrėti šių reglamento nuostatų. Reikia
pabrėžti, kad 50 000 EUR ribos panaikinimas reiškia didelę ir
sveikintiną Europos mažmeninių mokėjimų rinkos integracijos pažangą. Nors atliekant ekonominį tyrimą iškelta daug
klausimų dėl reglamento taikymo, tačiau jo rezultatai iš esmės patvirtino, kad
reglamentas veikia nepriekaištingai. Pavyzdžiui, atlyginimo už 100 EUR
pervedimą visos euro zonos vidurkis ir toliau mažėjo iki 0,50 EUR
pervedimus atliekant internetu ir išliko mažas − 3,10 EUR pervedimus atliekant
banko skyriuose[46].
Todėl Komisija priėjo prie išvados, kad šiuo
metu Reglamento (EB) Nr. 924/2009 teksto keisti nebūtina ir to daryti
nerekomenduoja. III. GALUTINĖS IŠVADOS MPD tikslai yra „Bendrijos
lygiu sukurti šiuolaikišką ir nuoseklią mokėjimo paslaugų teisinę struktūrą,
nepaisant to, ar tos paslaugos yra suderinamos su sistema, sukurta pagal
finansinio sektoriaus bendros mokėjimų eurais erdvės iniciatyvą, kuri būtų
neutrali ir užtikrintų lygiavertes sąlygas visoms mokėjimo sistemoms, kad būtų
išsaugota pasirinkimo galimybė vartotojams, kuri, lyginant su esamomis
nacionalinėmis sistemomis, būtų didelis žingsnis pirmyn vartotojo patiriamų
išlaidų, saugumo ir veiksmingumo srityje“[47].
MPD apskritai atitinka savo tikslą, o bet kokie galimi vėlesni pokyčiai turėtų
būti plėtojamojo, o ne pertvarkomojo pobūdžio. MPD ir jos
poveikio analizėje siūloma, kad siekiant, jog MPD taptų veiksmingesnė, joje galima
numatyti daug pakeitimų, išaiškinti keletą jos aspektų[48], užtikrinti vienodas veiklos sąlygas
ir atsižvelgti į technologines naujoves. Šiuo požiūriu MPD taikoma tik
mokėjimams, kai abu galutiniai teikėjai yra EEE teritorijoje, bet, pavyzdžiui,
ne operacijoms su trečiosiomis šalimis (angl. one-leg transactions). Tuo
metu, kai ji buvo priimama, kai kurių rūšių veiklai, susijusiai su mokėjimais, MPD
nuostatos negaliojo. Dėl to susidarė padėtis, kai MPD nustatyta apsauga mokėjimo
paslaugų vartotojams nėra taikoma vis daugiau operacijų atžvilgiu, taip pat
kilo neaiškumų dėl realios direktyvos taikymo srities ir susidarė nevienodos veiklos
sąlygos. MPD siūlomas lankstumas suteikiant galimybę prekiautojams imti mokestį
ar suteikti nuolaidą siekiant, kad vartotojas pasirinktų veiksmingiausią
mokėjimo būdą, taip pat valstybėms narėms suteikta galimybė uždrausti ar
apriboti bet kokį tokio pobūdžio pridėtinį apmokestinimą savo teritorijoje sudarė
sąlygas ypatingam rinkos nevienalytiškumui atsirasti. Siekiant stiprinti
vartotojų apsaugą ir skatinti teisinį tikrumą būtų galima svarstyti tolesnį
pinigų grąžinimo taisyklių dėl tiesioginio debeto suderinimą, kad būtų išvengta
dabartinių šios srities skirtumų Europoje. Taip pat galima būtų susiaurinti
supaprastinto režimo taikymo sritį mažosioms mokėjimo įstaigoms ir numatyti
keletą atsakomybės nuostatų pakeitimų. Taip pat reikia atsižvelgti
į technologinę verslo plėtrą. Rinkoje atsirado naujų dalyvių (mokėjimo paslaugas
teikiančių trečiųjų šalių), kurie daugiausia siūlo pigius internetinius mokėjimo
sprendimus, kai, vartotojams sutikus, naudojamos jų namų elektroninės
bankininkystės programos; jie informuoja prekiautojus, kad pinigai tuoj bus jų
sąskaitoje ir taip palengvina prekybą internetu. Kai kurie dalyviai taip pat
siūlo konsoliduotą informaciją apie skirtingas mokėjimo paslaugų vartotojo
sąskaitas (informavimo apie sąskaitas paslaugos). Nors šie nauji dalyviai
apskritai mokėjimo paslaugų vartotojams – tiek prekiautojams, tiek vartotojams –
teikia nepaneigiamos naudos ir prisideda prie konkurencijos rinkoje, ES lygiu
reikia spręsti saugumo, galimybės susipažinti su informacija apie mokėjimo
sąskaitas ar duomenų privatumo klausimus, ir jų, kaip mokėjimo įstaigų pagal MPD
nuostatas, galimą licencijavimą bei priežiūrą. Kalbant apie Reglamentą
(EB) Nr. 924/2009, kaip pirmiau nurodyta, jo taikymo srities nebereikia
peržiūrėti ar tikslinti. 1 priedas
Reglamentu (ES) Nr. 260/2012 nustatyti Reglamento (EB) Nr. 924/2009
pakeitimai Tarptautinių mokėjimų reglamentas || Pirminė nuostata || Perėjimo prie SEPA reglamentas || Pakeista nuostata 3 str. 1 dalis || Už mokėjimus, neviršijančius 50 000 EUR sumos, imamas atlyginimas turi būti toks pats už tarptautinius ir už atitinkamus nacionalinius tos pačios vertės mokėjimus. || 17 str. 2 dalis || už bet kokios vertės mokėjimus eurais imamas atlyginimas turi būti toks pats už tarptautinius mokėjimus ir už atitinkamus nacionalinius tos pačios vertės mokėjimus. 5 str. || Valstybės narės panaikina pareigas teikti atsiskaitymais grindžiamus statistinius duomenis, susijusius su mokėjimais, neviršijančiais 50 000 EUR sumos. || 17 str. 4 dalis || Nuo 2016 m. vasario 1 d. valstybės narės panaikina pareigas teikti atsiskaitymais grindžiamus statistinius duomenis, susijusius su bet kokios vertės mokėjimais. 6 str. || Tarptautinėms tiesioginio debeto operacijoms, atliktoms anksčiau nei 2012 m. lapkričio 1 d., taikomas 0,088 EUR daugiašalis tarpbankinis mokestis, išskyrus atvejus, kai buvo susitarta dėl mažesnio tarpbankinio mokesčio. || 6 str. 3 dalis ir 8 str. || Tarptautinėms tiesioginio debeto operacijoms, atliktoms anksčiau nei 2012 m. lapkričio 1 d. taikomas daugiašalis tarpbankinis mokestis. Nuo 2014 m. vasario 1 d. vadovaujantis griežtai nustatytais kriterijais (grindžiant išlaidomis) daugiašalis tarpbankinis mokestis už tarptautines tiesioginio debeto operacijas gali būti taikomas R operacijoms. 7 str. || Daugiašalis tarpbankinis mokestis bus taikomas anksčiau nei 2012 m. lapkričio 1 d. atliktoms nacionalinėms tiesioginio debeto operacijoms, bet tik jei jis egzistavo toje valstybėje narėje anksčiau nei 2009 m. lapkričio 1 d. || 6 str. 3 dalis, 8 str. ir 17 str. 5 dalis || Daugiašalis tarpbankinis mokestis bus taikomas anksčiau nei 2017 m. lapkričio 1 d. atliktoms nacionalinėms tiesioginio debeto operacijoms, bet tik jei jis egzistavo toje valstybėje narėje anksčiau nei 2009 m. lapkričio 1 d. Nuo 2014 m. vasario 1 d. vadovaujantis griežtai nustatytais kriterijais (grindžiant išlaidomis) jį galima taikyti R operacijoms. 8 str. || MPT euro zonai priklausančiose valstybėse narėse iki 2010 m. lapkričio 1 d. turi užtikrinti prieinamumą atliekant tiesioginio debeto operacijas. Euro zonai nepriklausančiose valstybėse MPT turi jas užtikrinti iki 2014 m. lapkričio 1 d. || 3 str., 16 str. 2 dalis ir 17 str. 6 dalis || MPT euro zonai priklausančiose valstybėse narėse turi nedelsiant užtikrinti prieinamumą atliekant (kredito pervedimus ir) tiesioginio debeto operacijas. Euro zonai nepriklausančiose valstybėse MPT turi jas užtikrinti iki 2016 m. spalio 31 d. 15 str. 2 dalis || (IBAN ir) BIC naudojimas automatizuojant mokėjimus || 5 str. 4 dalis, 5 str. 5 dalis ir 17 str. 3 dalis + priedas || MPV iki 2014 m. vasario 1 d. atlikdami nacionalinius mokėjimus ir iki 2016 m. vasario 1 d. atlikdami tarptautinius mokėjimus yra įpareigoti naudoti BIC, bet tik būtinais atvejais. Nuo 2016 m. vasario 1 d. yra privalomas tik IBAN. [1] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/framework/transposition/psd_transposition_study_report_en.pdf [2] „London Economics“ ir IFF
tyrimas bendradarbiaujant su „PaySys“. [3] „Tipik“, p. 4. [4] „Tipik“, p 5. [5] MPD 86 straipsnio 1 dalis. [6] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/framework/options_en.htm. [7] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 169. [8] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 171. [9] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 136–139. [10] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 141. [11] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 148. [12] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 130–131. [13] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 131. [14] MPD 34 straipsnio 2 dalis. [15] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 152–153. [16] MPD 4 straipsnio 26 dalis. [17] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=
OJ:L:2003:124:0036:0041:en:PDF. [18] „Tipik“, p. 31. [19] „Tipik“, p. 42. [20] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 165. [21] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 175. [22] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 180–183. [23] Pagal 13 valstybių narių duomenis
– IFF, „London Economics“ ir „PaySys“, p. 177. [24] „Tipik“, p. 10. [25] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 192. [26] MPD 6 straipsnis. [27] MPD 7 straipsnis. [28] MPD 9 straipsnis. [29] „Tipik“, p. 12. [30] Vadovaujantis Direktyva 2006/48/EB.
[31] MPD 8 straipsnio 3 dalis. [32] „Tipik“, p. 13. [33] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 198. [34] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 200. [35] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 197. [36] Išdėstyta MPD 13 straipsnyje. [37] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 207. [38] „Tipik“, p. 30. [39] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/
LexUriServ.do?uri=COM:2011:0941:FIN:EN:PDF. Atsakymai: https://circabc.europa.eu/faces/jsp/extension/wai/navigation/container.jsp.
[40] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 295. [41] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 246. [42] „Tipik“, p. 44. [43] IFF, „London Economics“ ir
„PaySys“, p. 267. [44] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 270. [45] IFF, „London Economics“ ir „PaySys“,
p. 288. [46] 2012 m.
rugsėjo mėn. duomenys. [47] MPD 4
konstatuojamoji dalis. [48] IFF, „London
Economics“ ir „PaySys“, p. 275.