EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0673
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS A Blueprint to Safeguard Europe's Water Resources
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Europos vandens išteklių išsaugojimo metmenys
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Europos vandens išteklių išsaugojimo metmenys
/* COM/2012/0673 final */
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI Europos vandens išteklių išsaugojimo metmenys /* COM/2012/0673 final */
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS
PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI
IR REGIONŲ KOMITETUI Europos vandens išteklių išsaugojimo metmenys 1. Metmenys reikalingi, nes ES
vandens telkinių būklė nepatenkinama Vanduo būtinas žmogaus gyvybei, gamtai ir
ekonomikai. Šis išteklius nuolat atsinaujina, bet jis yra ribotas ir negali
būti gaminamas ar keičiamas kitais ištekliais. Gėlas vanduo sudaro tik 2 %
planetos vandens ir apskaičiuota, kad dėl poreikių konkurencijos 2030 m. pasaulyje
nebus patenkinta 40 % vandens tiekimo paklausos[1]. ES vandens politika sėkmingai padėjo saugoti
mūsų vandens išteklius. Šiuose Europos vandens išteklių išsaugojimo
metmenyse, kurie pagrįsti išsamiu dabartinės politikos vertinimu, siekiama
šalinti kliūtis, trukdančias Europos vandens išteklių išsaugojimo veiksmams.
Metmenyse remiamasi gausia informacija ir analize, įskaitant Europos aplinkos
agentūros (EAA) „Vandens būklės ataskaitą“,[2] Komisijos atliktą valstybių narių parengtų
upių baseinų valdymo (UBV) planų vertinimą, Vandens trūkumo ir sausrų politikos
peržiūros ataskaitą[3]
ir Gėlo vandens politikos tinkamumo patikrą[4]. Kartu pateikiamas ir poveikio vertinimas.[5] Metmenyse
atsižvelgta į plačias viešąsias konsultacijas, atliktas rengiant pačius
metmenis ir vykdant Gėlo vandens politikos tinkamumo patikrą; konsultacijose
nuomones pareiškė plačioji visuomenė, suinteresuotosios šalys, valstybės narės,
taip pat kitos ES institucijos ir įstaigos.[6] Metmenyse pripažįstama, kad vandens aplinka
visoje ES labai skiriasi, ir todėl, laikantis subsidiarumo principo, nesiūloma
vieno sprendimo visiems. Metmenyse pabrėžiamos pagrindinės temos, tarp kurių
yra: žemėnaudos tobulinimas, vandens taršos problematika, vandens naudojimo
efektyvumo ir atsparumo didinimas, vandens išteklius valdančių subjektų
funkcijų vykdymo gerinimas. 1.1. Politinės aplinkybės Pastaruosius tris dešimtmečius ES vandens
politika sėkmingai padėjo saugoti vandens išteklius. Europiečiai gali saugiai
gerti vandentiekio vandenį ir maudytis tūkstančiuose paplūdimių, upėse ir
ežeruose visoje ES. Tarša iš miesto, pramonės ir žemės ūkio šaltinių yra
reguliuojama ir tai žymiai pagerino Europos vandenų kokybę, ypač sumažinus
maistingųjų medžiagų perteklių. Dėl to itin rūpimos žuvų rūšys, kaip antai
lašišos ir eršketai, vėl sugrįžo į kai kurias Europos upių vietas. 2000 m. ES Vandens pagrindų direktyvoje
(VPD)[7]
pirmą kartą visapusiškai reaguota į visas ES vandenų problemas ir aiškiai
nurodyta, kad vandens valdymas – tai daugiau nei tik vandens skirstymas ir
valymas. Tai ir žemėnauda bei valdymas, kurie paveikia ir vandens kokybę, ir
kiekybę; valstybėms narėms reikia vandens valdymą koordinuoti su teritorijų
planavimu ir integruoti jį į finansavimo prioritetus. VPD nustatytas tikslas –
iki 2015 m. pasiekti gerą būklę. Terminas artėja. EAA „Vandens būklės
ataskaitos“ ir pagal VPD Komisijos atliktas valstybių narių parengtų upių
baseinų valdymo (UBV) planų vertinimo išvados sutampa – šis tikslas veikiausiai
bus pasiektas tik vos daugiau nei pusėje (53 %) ES vandenų. Todėl siekiant
apsaugoti ir pagerinti ES vandenis reikia esminių papildomų veiksmų. Pagrindinės neigiamo poveikio vandens būklei
priežastys tarpusavyje susijusios. Tai klimato kaita; žemėnauda; ekonominė
veikla, kaip antai energijos gamyba, pramonė, žemės ūkis ir turizmas; miestų
plėtra ir demografinė kaita. Tos priežastys sąlygoja įvairią apkrovą: išmetama
teršalų, vanduo pereikvojamas (dalinis stygius), vyksta fiziniai vandens
telkinių pokyčiai, ištinka ekstremalūs reiškiniai, kaip antai potvyniai ir sausros,
kurie veikiausiai intensyvės, jei nebus imtasi priemonių. Dėl to kyla grėsmė
ekologinei ir cheminei ES vandenų būklei; daugiau ES teritorijų gresia dažnas
vandens trūkumas; vandens ekosistemos, nuo kurių paslaugų priklauso mūsų
visuomenės, gali tapti pažeidžiamesnės ekstremalių reiškinių, kaip antai
potvynių ir sausrų, atveju. Norint išsaugoti mūsų gyvybei, gamtai ir ekonomikai
būtiną ištekliaus bazę ir apsaugoti žmonių sveikatą, būtina spręsti šiuos
uždavinius. Norėdama tvariai atsigauti po dabartinės ekonomikos
ir aplinkos krizės, prisitaikyti prie klimato kaitos ir stiprinti atsparumą
katastrofoms, ES turi orientuotis į ekologiškai tvarų ekonomikos augimą ir
efektyviau naudoti išteklius, įskaitant vandenį. Sprendžiant šiuos uždavinius
didelis augimo ir konkurencingumo didinimo potencialas slypi Europos vandens
sektoriuje, kuriame aktyviai veikia 9 000 MVĮ ir vien vandens tiekimo
sektoriuje yra 600 000 tiesioginių darbo vietų. Ekologiškai tvaraus
ekonomikos augimo potencialas yra ir kituose su vandeniu susijusiuose
sektoriuose (vandens naudojimo pramonių, vandens technologijų plėtros ir t.
t.), kuriuose inovacijos gali padėti našiau vystyti veiklą. Šešiasdešimt procentų ES teritorijos tenka
kelias valstybes apimantiems upių baseinams. Hidrogeologiniai ciklai taip
susiję tarpusavyje, kad žemėnauda vienoje šalyje gali paveikti kritulius
kitoje. Be to, vandens būklei žymų poveikį daro Europos rinka, ES bendros
politikos kryptys ir valstybių narių politika. Todėl Komisija siūlo šiuos Europos
vandens išteklių išsaugojimo metmenis. Jų ilgalaikis tikslas yra užtikrinti
visos vandenį paveikiančios veiklos tvarumą ir taip pasiekti, kad tvariai ir
teisingai naudojant vandenį netrūktų geros kokybės vandens. Šis tikslas jau
įvairiais būdais įtvirtintas Vandens pagrindų direktyvoje. Metmenys, kuriuose
nurodomos kliūtys ir jų įveikimo būdai, padės mums tikslą pasiekti. 2. Gera vandens būklė ir kaip
ją pasiekti – šį tą geriau, šį tą daugiau ir šį tą naujai Metmenų tikslas nėra naujas, tačiau pirmą
kartą gauta tiek daug informacijos apie vandens būklę visame žemyne, ypač iš
parengtų UBV planų, kuri buvo numatyti VPD, ir minėtų vertinimų. Šie dokumentai
ir suinteresuotųjų šalių pareikštos nuomonės panašios: jie rodo, kad
galiojančios ES teisinės bazės pobūdis yra platus, lankstus ir ji iš esmės
pritaikyta spręsti vandens aplinkos problemas. Tačiau vandens politikos tikslus
reikia geriau įgyvendinti ir labiau integruoti į kitas politikos
kryptis, kaip antai bendrąją žemės ūkio politiką (BŽŪP), Sanglaudos ir
struktūrinius fondus, atsinaujinančių išteklių, transporto ir integruoto
nelaimių valdymo politikos kryptis. Nepakankamo įgyvendinimo ir integravimo
priežastys yra kompleksinės; jos analizuotos kartu pateikiamame poveikio
vertinimo dokumente. Tai įvairios vandens valdymo problemos, susijusios su
nepakankamu ekonominių priemonių naudojimu, paramos specifinėms priemonėms
stygiumi, prastu valdymo modeliu ir žinių spragomis. Tik nedaugeliu atveju
nustatytos tokios spragos, kurioms pašalinti reikia nauju teisėkūros ir (arba)
teisinio pobūdžio veiksmu papildyti galiojančią teisinę bazę. Akivaizdu,
kad metmenyse siūlomo metodo sėkmė priklausys nuo valstybių narių nusiteikimo
ir veiksmų siekiant įtraukti suinteresuotąsias šalis ir veikti pagal Komisijos
pasiūlymus siekiant geresnio galiojančių teisės aktų įgyvendinimo. Šiuo
atžvilgiu visas valstybes nares ir atitinkamas suinteresuotąsias šalis apimanti
VPD bendra įgyvendinimo strategija (BĮS) turėtų ir toliau veiksmingai prisidėti
prie VPD įgyvendinimo. Šiuose metmenyse stengtasi, kur įmanoma, remtis BĮS, kad
būtų prisiimta atsakomybė už Komisijos pasiūlymus, ir jie būtų sklandžiau
įgyvendinami. Tačiau tai, kad bus remiamasi BĮS, nereiškia, kad Komisija
atsisakys vandens teisės aktų įgyvendinimo prievaizdo vaidmens. Atsižvelgiant į
valstybių narių padarytą pažangą šalinant įgyvendinimo trūkumus, gali prireikti
pažeidimo nagrinėjimo procedūrų. Gali tekti svarstyti teisėkūros iniciatyvas. Tolesniuose skirsniuose aptariamos probleminės
sritys ir siūlomi tolesni žingsniai žemėnaudos ir (arba) ekologinės būklės,
cheminės būklės ir vandens taršos, vandens naudojimo efektyvumo, pažeidžiamumo
ir horizontaliaisiais klausimais. Tačiau įsidėmėtina, kad visi šie vandens
valdymo aspektai tarpusavy susiję ir kad siūlomos priemonės padės siekti kelių tikslų.
Pavyzdžiui, tikimasi, kad vandens naudojimo efektyvumo ir pažeidžiamumo
priemonės teigiamai paveiks ekologinę bei cheminę būklę, ir atvirkščiai. 2.1. Žemėnauda ir ES vandenų
ekologinė būklė – problemos ir sprendimai Iš EAA „Vandens būklės ataskaitos“ ir
Komisijos atlikto UBV planų vertinimo matyti, kad gera ekologinė būklė šiuo
metu pasiekta 43 % gėlo vandens telkinių, apie kuriuos teiktos ataskaitos,
ir kad iki 2015 m. į planus įtrauktos papildomos priemonės šį santykį
turėtų padidinti iki 53 %. Ekologinės būklės vertinimą reikėtų tobulinti
toliau, tačiau panašu, kad apkrovą ekologinei būklei dažniausiai ES (19
valstybių narių) lemia vandens telkinių pokyčiai,[8]
atsirandantys, pavyzdžiui, dėl užtvankų hidroelektrinėms ir laivybai ar žemės
drenavimo žemės ūkio tikslais, dėl pylimų apsaugai nuo potvynių. Kokiomis priemonėmis reikia reaguoti į tokias
apkrovas, yra žinoma, ir jos turi būti taikomos. Ten, kur hidroelektrinėms,
laivybai ar kitiems tikslams pastatyti objektai pažeidžia upės nepertraukiamumą
ir dažnai kliudo migruoti žuvims, turėtų būti įprasta įrengti švelninamąsias
priemones, kaip antai žuvitakius ir žuvų keltuvus. Vykdant naujus
projektus taip dažniausiai ir daroma, nes to reikalaujama VPD (4 straipsnio 7
dalyje), tačiau siekiant gerinti vandens būklę svarbu palaipsniui pritaikyti
esamus objektus. Kai rengiami planai, pagal kuriuos vandens telkiniai būtų
žymiai pakeisti, reikia atlikti strateginį poveikio aplinkai vertinimą (SAV)[9], kuris
tam tikrų projektų atveju papildo poveikio aplinkai vertinimą (PAV)[10].
Pavyzdžiui, nacionaliniams ir regioniniams hidroenergijos gamybos planams
turėtų būti taikomas SAV siekiant nustatyti užtvankų statybos vietas, kad
neigiamas poveikis aplinkai ir pažeidžiamumas nelaimės atveju būtų kuo
mažesnis, arba siekiant palyginti planus su alternatyvių atsinaujinančių
energijos išteklių plėtra[11].
Panašiai ir vidaus vandenų laivybos plėtojimo planų SAV reikėtų atsižvelgti į
tai, kuriais vandens keliais galėtų vykti intensyviausia laivyba mažiausiomis
aplinkos sąnaudomis ir tvariausiai suderinta su kitomis transporto rūšimis.[12] Komisija
ypač atidžiai stebės, kaip įgyvendinama 4 straipsnio 7 dalis. Kelioms
valstybėms aktualūs klausimai turėtų būti svarstomi taip pat ir ES santykiuose
su trečiosiomis šalimis pagal Europos kaimynystės ir plėtros politikos kryptis.
Žemės ūkio ir potvynių prevencijos priemonių
apkrova gali būti sušvelninta arba jos gali būti išvengta. Vienas iš metodų tai
pasiekti – sudaryti buferines juostas, kurios užtikrina biologinį
tęstinumą tarp upių ir krantų, kur įmanoma, naudojant žaliąją infrastruktūrą,
kaip antai upių pakrančių, pelkių ir salpų atkūrimą, kad būtų sulaikomas
vanduo, palaikoma biologinė įvairovė ir dirvožemio derlingumas, išvengiama
potvynių ir sausrų. Tai vertinga klasikinės pilkosios infrastruktūros,
pavyzdžiui, krantinių, užtvarų ir pylimų, alternatyva. Ypač tikslinga dėmesio
skirti ištakų degradacijos prevencijai. Pagal EAA, šiems mažiems vandens
telkiniams (kuriuose veisiasi daugelis žuvų rūšių) dažnai kyla grėsmė dėl žemės
ūkio darbų (drenavimo, užpylimo) ir išsekimo. Svarbus vaidmuo sulaikant ir
saugant vandenį kraštovaizdyje, saugant nuo potvynių ir erozijos tenka ir
žuvivaisos tvenkiniams. Viso to siekdama, Komisija į pasiūlymus dėl
2014–2020 m. daugiametės finansinės programos (DFP)[13]
inkorporavo galingas politikos integravimo priemones, kurios galėtų gerokai
paskatinti masiškesnį žaliosios infrastruktūros kūrimą. Siūlomas 20 % ES
biudžeto asignavimas klimato problematikos integracijai į DFP turėtų padidinti
paramą visoms su prisitaikymu prie klimato kaitos susijusioms vandens
priemonėms. Komisijos pasiūlyme dėl didesnių tausumo reikalavimų pagal BŽŪP
pirmąjį ramstį numatyti ekologiniu požiūriu svarbių vietovių elementai,
kaip antai buferinės juostos, galėtų tapti natūraliomis vandens sulaikymo
priemonėmis (NVSP) – vienu iš žaliosios infrastruktūros tipų. NVSP, kaip
pilkosios infrastruktūros alternatyvai, galėtų būti skiriama finansinė parama
iš Sanglaudos ir struktūrinių fondų. Naujo Europos jūrų reikalų ir
žuvininkystės fondo (EJRŽF, angl. EMFF) pasiūlyme yra numatytos priemonės,
kuriomis būtų skatinama tvarios akvakultūros plėtra remiant aplinkos ir
biologinės įvairovės išsaugojimą ir gerinimą, taip pat kraštovaizdžio ir
akvakultūros zonų tradicinių bruožų valdymą. Komisijos pasiūlymai dėl DFP turi būti
palaikyti ir toliau įtvirtinti įgyvendinimo taisyklėse. Derėdamosi su Komisija
dėl ES fondų išlaidų programavimo valstybės narės turi prioritetų sąraše
vandens politikos tikslus įrašyti pakankamai aukštai. Norėdamos plėsti žaliąsias infrastruktūras
valstybės narės turėtų labiau integruoti politikos priemones nacionaliniu
lygmeniu. Jos turi visapusiškai išnaudoti UBV planus, kuriuos įgyvendinant
reikia integruoto požiūrio į vandens išteklių valdymą skirtingose politikos
srityse, tokiose kaip žemės ūkis, akvakultūra, energetika, transportas ir
integruotas nelaimių valdymas. Norėdama, kad įgyvendinti tokį integruotą
požiūrį būtų lengviau, Komisija siūlo parengti Bendrosios įgyvendinimo
strategijos (BĮS) rekomendacinį dokumentą dėl natūralių vandens sulaikymo
priemonių; ir ji taip pat svarsto, ar reikėtų parengti rekomendacinį
dokumentą siekiant užtikrinti pakankamą vandenų, kuriuose veisiasi vėžiagyviai,
apsaugos lygį. Antra labiausiai paplitusi apkrova ekologinei
būklei ES (šešiolikoje valstybių narių) susidaro dėl pernelyg didelio
vandens ėmimo. Padėtį, kai pervertinus turimą kiekį arba dėl ekonominio ar
politinio spaudimo upės baseine padalijama daugiau vandens išteklių, nei jų
yra, reikia skirti nuo vandens ėmimo, kuris yra neteisėtas, nes vykdomas be
leidimo ar pažeidžiant išduoto leidimo sąlygas. Siekiant spręsti pernelyg didelio kiekio
padalijimo problemą daugelyje ES upių baseinų reikia padėti daug tvirtesnį
vandens kokybinio valdymo pamatą – nustatyti gamtosauginį debitą,
t. y. vandens kiekį, kurio reikia, kad vandens ekosistema toliau gyvuotų
ir teiktų paslaugas, nuo kurių mes priklausome. Tam būtina pripažinti, kad
sąvoka „gera būklė“ apima glaudžią vandens kokybės ir kiekybės sąsają. Tačiau
gamtosauginis debitas nėra apibrėžtas ES lygmeniu ir nėra bendro sutarimo, kaip
jis turėtų būti apskaičiuojamas, nors tai būtina nuoseklaus jo taikymo sąlyga.
Kad ši spraga būtų pašalinta, Komisija siūlo taikant VPD BĮS ir jos atvirą ir
dalyvaujamąjį procesą parengti rekomendacinį dokumentą. Kai dėl bendros
apibrėžties ir skaičiavimo metodikos bus sutarta, jos turėtų būti įgyvendintos
kitame UBV planų, kurie turi būti priimti iki 2015 m. pabaigos, cikle. Kalbant apie neteisėtą vandens ėmimą[14], visų
priemonių ES ir nacionalinės teisės vykdymui užtikrinti turi imtis valstybės
narės, o palydovinės nuotraukos ir pagal jas parengta informacija, kaip antai
ta, kurią suteikia Europos Žemės stebėsenos programa
(GMES), joms galėtų labai padėti nustatyti plotus, kurie drėkinami
gerokai labiau, nei leidžiama pagal nacionalinius leidimus, ar net be leidimų. Todėl Komisija siūlo dirbti kartu su valstybėmis
narėmis, kurios susiduria su neteisėto vandens ėmimo problema, siekdama
pasiūlyti GMES paslaugų, kuriomis visapusiškai panaudojama valstybių
narių lygmeniu turima informacija siekiant aptikti neteisėto vandens ėmimo
atvejus. 1 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl nacionalinių vandens sulaikymo priemonių (žaliųjų infrastruktūrų) || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Padidinti BŽŪP I ramstyje numatytus tausumo reikalavimus siekiant paremti natūralias vandens sulaikymo priemones (per ekologiniu požiūriu svarbias vietoves) || Komisija ir valstybės narės || Nuo 2014 m. Naudoti Sanglaudos ir struktūrinius fondus bei EIB paskolas siekiant paremti natūralias vandens sulaikymo priemones || Komisija, EIB ir valstybės narės || 2014–2021 m. Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl gamtosauginio debito (ir vandens sąskaitų) || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Taikyti GMES paslaugas siekiant nustatyti neteisėtą vandens ėmimą || Komisija ir valstybės narės || Nuo 2013 m. 2.2. ES vandenų cheminė būklė ir
tarša – problemos ir sprendimai UBV planuose pateikta informacija apie cheminę
būklę nėra tiek aiški, kad būtų galima nustatyti 2009 m. (planų priėmimo
metų) bazinį lygį. Nors per daugiau nei 30 pastarųjų metų vandens telkinių
cheminė kokybė gerėjo, su prioritetinėmis medžiagomis (kurios yra cheminės
būklės įvertinimo pagrindas, kaip nustatyta VPD) susijusi padėtis lūkesčius
nuvylė. Cheminės būklės vertinimas rodo, kad didelės vandens telkinių dalies
(maždaug 40 %) būklė yra nežinoma. Daugelyje valstybių narių stebėsena
akivaizdžiai nepakankama ir neadekvati, ypač ten, kur stebimos ne visos
prioritetinės medžiagos, kur stebimų vandens telkinių skaičius labai ribotas ir
(arba) kur vandens aplinkos komponento, kuriame stebimos medžiagos, atranka yra
netinkama. Norint padėti pamatą tvirtam sprendimų
priėmimui būtina vykdyti VPD numatytus stebėsenos reikalavimus, ypač dėl
to, kad stebėsenos sąnaudos iš esmės mažesnės nei netinkamų sprendimų priėmimo
kaina. Iki VPD įsigaliojimo ES sprendė didelės
cheminės ir kitokios vandens aplinkos taršos iš sutelktųjų ir pasklidųjų
šaltinių problemą priimdama kelis teisės aktus, įskaitant Miesto nuotekų
valymo direktyvą (MNVD),[15]
Nitratų direktyvą (ND),[16]
Augalų apsaugos produktų direktyvą (AAPD)[17] ir Pramoninių išmetamųjų teršalų
direktyvas (TIPK-PITD)[18].
Šiomis direktyvomis vandens ištekliai saugomi nuo taršos maistingomis
medžiagomis ir (arba) kitomis žemės ūkio, namų ūkių ar pramonės cheminėmis
medžiagomis. Nors šių direktyvų įgyvendinimas gerokai
pasistūmėjo, jos dar nėra vykdomos iki galo ir todėl nepavyksta pasiekti tų
direktyvų aplinkos tikslų. Tarša iš sutelktųjų ir pasklidųjų šaltinių iki šiol
sudaro didelę apkrovą vandens aplinkai atitinkamai maždaug 38 % ir
22 % ES vandens telkinių. Didžiausią grėsmę gerai vandenų būklei kelia
pernelyg didelio maistingųjų medžiagų kiekio sukeliama eutrofikacija – 17
valstybių narių 30 % vandens telkinių yra prisotinti maistingųjų medžiagų.
Reaguojant į šias grėsmes reikia nustatyti didesnes nitratais pažeidžiamas
zonas ir paskubinti veiksmų programų įgyvendinimą. Taip pat svarbu didinti
nuotekų valymo atitikties reikalavimams nuošimtį vykdant ilgalaikį investicijų
planavimą ir įgyvendinimo planus (tam naudojant ir ES fondus bei EIB paskolas).
Nacionalinės institucijos turėtų užtikrinti, kad jų išduodamuose pramoninių
išmetamųjų teršalų leidimuose būtų nurodytos išmetamųjų teršalų ribinės vertės,
atitinkančios geriausius prieinamus gamybos būdus, ir atsižvelgta į atitinkamus
vandens tikslus. ES teisės aktuose dėl cheminių medžiagų
(REACH)[19],
dėl augalų apsaugos produktų ir biocidų[20] pripažintas poreikis įvertinti jų grėsmę ir
prireikus nustatyti jų galimo naudojimo apribojimus arba visiškai uždrausti
juos naudoti. Bet kuriuo atveju prevencinėms priemonėms teiktina pirmenybė
prieš (valymo) priemones, kuriomis reaguojama į įvykusį faktą. BŽŪP reformos pasiūlymuose Komisija nurodė,
kad Direktyvą dėl tausiojo pesticidų naudojimo[21] būtų
galima įtraukti į kompleksinės paramos sistemą. Veiksmingas direktyvos vykdymo
užtikrinimas galėtų papildyti priemones, kurių imamasi pagal augalų apsaugos
produktų teisės aktus, ir padėtų toliau mažinti augalų apsaugos produktų
naudojimo sukeliamą vandens taršą. To siekiant svarbu, kad Komisijos pasiūlymas
įtraukti tą direktyvą į kompleksinio paramos susiejimo sistemą būtų paremtas. Kalbant apie vaistams taikomus teisės
aktus, esama skirtumo tarp aplinkos apsaugos, kuri vykdoma pagal teisės aktus
dėl žmonėms skirtų vaistų [22]
ir veterinarinių vaistų[23].
Privaloma vertinti abiejų rūšių vaistų grėsmes aplinkai ir kiekvienu konkrečiu
atveju svarstyti apsaugos priemones[24],
tačiau tik išduodant leidimą veterinariniams vaistams galima atsižvelgti į
rūpestį dėl aplinkos. Aplinkos teršimo vaistų likučiais problema didėja.
Komisija turi pateikti ataskaitą apie problemos mastą kartu su vertinimu, ar
reikėtų iš dalies keisti vaistams skirtą arba kitą ES teisinę bazę[25].
Remdamasi turima informacija, 2012 m. sausio 31 d. Komisija pasiūlė
iš dalies pakeisti Aplinkos kokybės standartų direktyvą ir Vandens pagrindų
direktyvą[26],
kad, inter alia, į tuose teisės aktuose numatytą prioritetinių medžiagų
sąrašą įtrauktų 15 medžiagų, įskaitant 3 vaistus. Kai pakeitimas bus priimtas,
jis sustiprins VPD vaidmenį nustatant vandens aplinkai arba per ją kylančias
grėsmes. Pagal jį bus užtikrinami stebėjimo duomenys, kurie pravers plėtojant
tolesnes priemones. 2 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Pagal Vandens pagrindų direktyvą – užtikrinti atsiskaitymo reikalavimų vykdymą || Komisija || Vykdoma Pagal Nitratų direktyvą – nustatyti didesnes nitratais pažeidžiamas zonas ir stiprinti veiksmų programas. || Valstybės narės || Vykdoma Pagal Miesto nuotekų valymo direktyvą – gerinti atitikties nuotekų valymo reikalavimams nuošimtį vykdant ilgalaikį investicijų planavimą (naudojant ir ES fondus bei EIB paskolas). Parengti įgyvendinimo planus || Valstybės narės (ES fondų atveju – ir Komisija, paskolų atveju – ir EIB) Valstybės narės ir Komisija || 2018 m. 2014 m. Pagal Pramoninių išmetamų teršalų direktyvą – užtikrinti, kad pramoninių išmetamųjų teršalų leidimuose būtų nurodytos išmetamųjų teršalų ribinės vertės, atitinkančios geriausius prieinamus gamybos būdus, ir atsižvelgta į atitinkamus vandens tikslus. || Valstybės narės || Nuo 2016 m. Pagal Direktyvą dėl tausiojo pesticidų naudojimo – įtraukti į BŽŪP kompleksinės paramos sistemą. || Taryba, EP, Komisija || Kai tik patenkinamos Komisijos pasiūlymo sąlygos, t. y. anksčiausiai 2014 m. Vaistų klausimu – pateikti ataskaitą dėl vaistų poveikio aplinkai || Komisija || 2013 m. Pagal Aplinkos kokybės standartų direktyvą – priimti Komisijos siūlomus pakeitimus || Taryba, EP || 2012–2013 m. 2.3. ES vandens naudojimo
efektyvumas – problemos ir sprendimai Vandens valdytojams tenka rimtas uždavinys –
užtikrinti tvarų Europos vandenų naudojimą atsižvelgiant į pasaulinius
reiškinius, kaip antai klimato kaitą ir demografinius pokyčius. EAA „Vandens
būklės ataskaitoje“ pabrėžiamos nerimą keliančios tendencijos, liudijančios nuolatinio
ar dalinio vandens trūkumo (angl. scarcity and stress) augimą ir
plitimą: numatoma, kad 2030 m. tai grės maždaug pusei ES upių baseinų. Į
tai reaguojant reikėtų ne tik pagerinti vandens padalijimą remiantis
gamtosauginiu debitu, bet ir papildomai imtis efektyvaus vandens naudojimo
priemonių, kad būtų taupomas vanduo, o daugeliu atveju – kartu ir energija. VPD 9 straipsnyje reikalaujama įgyvendinti apmokestinimo
politiką, kuria būtų skatinama vandenį naudoti efektyviai. Apmokestinimas
yra paveiki vartotojų sąmoningumo ugdymo priemonė, kurią taikant derinama
aplinkos ir ekonominė nauda, o sykiu skatinamos inovacijos. Bet kokia paskatas
teikianti apmokestinimo politika galima tik įdiegus skaitiklius. 9
straipsnyje taip pat reikalaujama susigražinti sąnaudas, įskaitant
aplinkos ir išteklių sąnaudas, už vandens paslaugas atsižvelgiant į principą
„teršėjas moka“. 2007 m. Komisijos komunikate dėl vandens trūkumo ir
sausrų[27]
numatyti variantai, susiję su tinkamu vandens apmokestinimu, tinkamesniu
vandens padalijimu, vandens tausojimo technologijų ir metodų taikymo skatinimu.
Šios vandens naudojimo efektyvumo priemonės dera prie bendro „Europos 2020“
tikslo tausiai naudoti išteklius[28]. Kaip aiškiai
parodyta Komisijos Vandens trūkumo ir sausrų politikos peržiūros ataskaitoje,
pažanga įgyvendinant 2007 m. komunikate nurodytas politikos priemones yra
ribota. Peržiūroje
pabrėžiama, kad menkai teišnaudotas vandens naudojimo efektyvumo priemonių
potencialas visuose vandenį naudojančiuose sektoriuose (žemės ūkyje, pramonėje,
skirstymo tinkluose, pastatų ir energijos gamybos). Joje teigiama, kad sektorių
lygmeniu įtvirtinus vandens apskaitos ir vandens naudojimo efektyvumo planinius
rodiklius būtų padėtas stiprus pamatas veiksmingoms ir tikslinėms vandens
apsaugos priemonėms. Įvertinus VPD UBV planus paaiškėjo, kad ir dėl 9
straipsnio padėtis nėra geresnė: skatinamasis ir skaidrus vandens
apmokestinimas nėra taikomas visose valstybėse narėse ir vandenį naudojančiuose
sektoriuose, taip pat ir dėl nepakankamo skaitiklių diegimo. Tik 49 % UBV
planų planuojama keisti vandens apmokestinimo sistemą, kad būtų skatinama
vandenį naudoti efektyviau, o tik 40 % numatomos gerinti vandens
skaitiklių diegimą. Ištekliaus, kurio trūksta, kaip antai vandens,
neapmokestinimas gali būti laikoma aplinkai žalinga subsidija. Be to, kai
kurioms valstybėms narėms siaurai suprantant vandens paslaugų sąvoką stabdomas
sąnaudų susigrąžinimo politikos įgyvendinimas kitose, nei geriamojo vandens ir
nuotekų šalinimo, srityse[29]. Tai žymiai riboja galimą tų VPD nuostatų poveikį. Toliau vykdydama įgyvendinimo užtikrinimo
veiksmus, kad būtų užtikrinta atitiktis 9 straipsniui, Komisija stengsis
gerinti jo įgyvendinimo sąlygas ir tuo tikslu naudodamasi bendrąja
įgyvendinimo strategija parengs rekomendacinį dokumentą.
Rekomendaciniame dokumente bus aptarti ekonominiam efektyvumui skirtų vandens
priemonių išlaidų ir naudos vertinimo metodika ir tolesnis mokėjimo už
ekosistemos paslaugos idėjos įgyvendinimas. Tai padės nustatyti vandens
naudojimo efektyvumo priemones ir taip pat įgyvendinti principą „teršėjas
moka“. Be to, vandens apmokestinimo politika numatyta kaip ex ante
sąlyga siekiant gauti finansavimą tam tikriems projektams pagal Komisijos pasiūlymus
dėl Kaimo plėtros ir Sanglaudos fondų. Jei tiems pasiūlymams bus pritarta, jie
taps tolesne veiksmingo vandens apmokestinimo paskata. Komisija nustatė keletą papildomų veiksmų, kurie
galėtų žymiai pagerinti kiekybinį vandens valdymą ir vandens naudojimo
efektyvumą Europoje ir taip prisidėti siekiant vandens kokybės tikslų. Pirma, Komisija
kartu su EAA parengė vandens sąskaitas upių baseino ir pabaseinio
lygmeniu. Šias sąskaitas
reikės toliau tikslinti su valstybėmis narėmis ir suinteresuotosiomis šalimis
laikantis VPD bendrosios įgyvendinimo strategijos, tačiau jos pakeis trūkstamą
daugelio upių baseinų vandens valdymo grandį. Iš sąskaitų vandens valdytojai
žinos, kiek vandens įteka į upės baseiną, kiek iš jo išteka ir kokiu vandens
kiekiu būtų galima pagrįstai naudotis iki jo padalijimo. Vandens sąskaitos
užpildo spragą, nes jose sutelkiamos žinios, kurios iki šiol buvo išblaškytos
ir nesistemingos. Jeigu sąskaitos būtų plačiai įgyvendintos, tai galėtų gerokai
padėti spręsti nuolatinio vandens trūkumo problemas, pavyzdžiui, geresne
struktūrinio ir epizodinio dalinio vandens trūkumo kategorijų analize ir geriau
suvokti vandens išteklių rodiklius. Vandens sąskaitos turėtų užtikrinti gamtos
poreikių paisymą ir vandens balanso upių baseine išlaikymą neviršijant tvarumo
ribų, todėl jos glaudžiai susijusios su gamtosauginio debito nustatymu. Tačiau
vien vandens sąskaitų nepakanka, nes jų teikiama informacija yra tik pagrindas
veikti. Antra, siekiant
pagerinti vandens naudojimo efektyvumą, upių baseinų institucijos turėtų
suformuoti vandens naudojimo efektyvumo planinius rodiklius upių
baseinams, kuriuose yra (ar numatoma, kad bus) dalinis vandens trūkumas,
naudodamosi dalinio vandens trūkumo rodikliais, sudarytais laikantis BĮS
ir taikomais upės baseino lygmeniu. Tokie planiniai rodikliai turėtų būti
taikomi visiems pagrindiniams vandenį naudojantiems sektoriams (pramonei,
energijos gamybai, žemės ūkiui, namų ūkiams ir kt.) ir būti glaudžiai susieti
su geros būklės tikslu. Siekiant išvengti rikošeto efekto (t. y. kad
pagerėjus vandens naudojimo efektyvumui vandens naudojimas ir suvartojimas,
užuot mažėjęs, neaugtų), tie rodikliai turėtų būti susieti su minėtu
skatinamuoju vandens apmokestinimu. Jie galėtų tapti vandens padalijimo proceso
dalimi, o nustatinėjant UBV planus – tikslu. Šitaip būtų sutaupyta vandens ir
energijos, naudos gautų vandens ekosistemos, mažėtų sąnaudos ir išmetamas
šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekis. Siekdama užtikrinti nuoseklumą ir
palyginamumą Komisija siūlo parengti bendrą ES metodiką vandens
naudojimo efektyvumo planiniams rodikliams nustatyti, dėl kurios būtų susitarta
pagal BĮS. Trečia, siekdama
skatinti vandens naudojimo efektyvumą pastatų sektoriuje Komisija išanalizavo
galimus variantus ir nusprendė rengti savanoriškus ES ekologinio ženklo ir
žaliojo viešojo pirkimo kriterijus[30]
pagrindiniams su vandeniu susijusiems produktams ir įtraukti su vandeniu
susijusius prietaisus, pavyzdžiui, čiaupų ir dušo galvutes, į Ekologinio
projektavimo direktyvos darbo planą tiek, kiek tame plane numatyta[31]. Toks
variantas turi keletą privalumų: jis tiesiogiai orientuotas į vartotojus, kurie
ateityje norėtų rinkoje rasti tik taupius vandens prietaisus ir prekes, aiškiai
paženklintus pagal naudojimo efektyvumą; jis pagrįstas progresyviu modeliu, nes
reikalauja ne pritaikyti esamus pastatus, o palaipsniui rinkoje pakeisti senus
produktus naujais, taupesniais; dėl jo bus sutaupyta nemažas energijos, nes
didelę vandens dalį namų ūkiai naudoja šildymui. Apskaičiuota, kad dėl čiaupų
ir dušų 2020 m. bus sutaupyta 10,5 Mtne, o 2030 m. – maždaug dvigubai
daugiau. Taigi sutaupytas energijos kiekis prilygs maždaug 3,5 % visos
energijos, sunaudojamos ES-27 gyvenamosios paskirties pastatuose, arba 1 %
visos ES-27 sunaudojamos energijos. Ketvirta, žemės ūkyje Komisijos pasiūlymuose dėl BŽŪP
reformos, kurie šiuo metu svarstomi, numatyta (II ramstyje dėl kaimo
plėtros) sudaryti finansavimo sąlygas siekiant gerinti drėkinimo efektyvumą
tokiais būdais, kurie derintųsi su VPD tikslais ir padėtų išvengti rikošeto
efekto. Tarp jų yra minimalus vandens naudojimo sumažinimas. Tikimasi, kad
galutinai priimtuose BŽŪP dokumentuose toms priemonėms bus pritarta. Tai
svarbu, nes žemės ūkiui tenka 24 % Europoje paimamo vandens ir, nors tai
neatrodo daug, palyginti su 44 % vandens, paimamo vėsinimui gaminant
energiją, jo poveikis atsargoms daug didesnis. Gaminant energiją beveik visas
vėsinimo vanduo grąžinamas į vandens telkinį, o žemės ūkyje dažnai grąžinama
vos trečdalis[32]. Penkta, kalbant apie nuotėkį iš skirstymo
tinklų, Komisija įsitikinusi, kad įvertinti aplinkos ir ekonominę nuotėkio
lygio mažinimo naudą galima tik kiekvienu atveju atskirai. Padėtis skirtingose
ir tose pačiose valstybėse narėse labai skiriasi: nuotėkio nuošimtis svyruoja
nuo 7 % iki 50 % ar daugiau. Komisija dirbs su ES vandens sektoriumi
siekdama paspartinti su tvariais ekonomiškais nuotėkio lygiais susijusios geriausios
patirties ir, plačiau paėmus, vandens infrastruktūrų ateities strateginės
vizijos sklaidą, kad būtų lengviau ją pritaikyti prie klimato kaitos pasaulyje,
kuriame vis labiau stinga išteklių. Galiausiai, prekyba vandeniu yra dar viena
priemonė (dažniausiai naudojama ne ES), kuri galėtų padėtų pagerinti vandens
naudojimo efektyvumą ir įveikti dalinį vandens trūkumą, jei būtų įgyvendinta
tvari bendra vandens naudojimo riba. Prekybai vandeniu reikia santykinai mažų
administracinių išlaidų ir iš esmės ji tikslinga tik tarp konkretaus upės
baseino vandens naudotojų. Sukurti tokią sistemą ES lygmeniu nebūtų
konstruktyvu, tačiau Komisija siūlo parengti BĮS rekomendacinį dokumentą, kuris
padėtų plėtoti prekybą vandeniu ją taikyti nusprendusiose valstybėse narėse. 3 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Užtikrinti vandens apmokestinimo ir (arba) sąnaudų susigražinimo įsipareigojimų vykdymą pagal VPD, įskaitant skaitiklių diegimą, kai tinka Vandens apmokestinimą ir (arba) sąnaudų susigrąžinimą įtvirtinti kaip Kaimo plėtros ir Sanglaudos fondų ex ante sąlygą || Komisija Taryba, EP, Komisija || Vykdoma Nuo 2014 m. Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl prekybos schemų ir dėl sąnaudų ir naudos įvertinimo || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Vandens naudojimo sumažinimą įtvirtinti kaip kai kurių drėkinimo projektų, siejamų su kaimo plėtra, || Taryba, EP, Komisija || Nuo 2014 m. Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl vandens sąskaitų (ir gamtosauginio debito) || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl planinių rodiklių nustatymo || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Įtraukti su vandeniu susijusius produktus į Ekologinio projektavimo darbo planą Parengti savanoriškus ES ekologinio ženklo ir žaliojo viešojo pirkimo kriterijus || Komisija || 2012 m. 2013 m. Skleisti geriausią patirtį ir (arba) dalytis priemonėmis, kad būtų pasiektas ekonomiškas nuotėkio lygis || Komisija, valstybės narės ir vandens sektorius || 2013 m. 2.4. ES vandenų pažeidžiamumas –
problemos ir sprendimai Duomenys iš
metmenų poveikio vertinimo rodo, kad per pastaruosius dešimtmečius stiprėja
upių srautų sausėjimo tendencijos ir su potvyniais susijęs vandens praradimas.
Tai išryškina poreikį gerinti vandens ekosistemos atsparumą, kad ji
prisitaikytų prie kintančio klimato, kuris taip pat veikiausiai lems papildomą
apkrovą, pavyzdžiui, dėl jo kils vandens temperatūra ir plis invazinės svetimos
rūšys. Tuo pat metu būtina svarstyti priemones, kurios būtų pagrįstos
integruotu nelaimių valdymo požiūriu ir konkrečiai orientuotos į ekstremalių
reiškinių, kaip antai sausrų ir potvynių, kurių dažnumas, intensyvumas ir žala
aplinkai bei ekonomikai per pastaruosius trisdešimt metų akivaizdžiai išaugo,
padarinių prevenciją. ES potvynių
direktyvoje reikalaujama iki 2015 m. parengti potvynių rizikos valdymo
planus, visapusiškai suderintus su antruoju UBV planų ciklu, kurio terminas –
taip pat 2015 m. Į potvynių rizikos valdymo planus taip pat reikėtų
atsižvelgti rengiant kelių sektorių ir kelių pavojų rizikos valdymo planus.
Reikia tikėtis, kad šitaip bus pasiektas geresnė žemėnauda ir teritorijų planavimas,
o juos vykdant bus tinkamai atsižvelgta į klimato kaitą, atsparumą nelaimėms ir
prisitaikymo poreikius. [33] Tarp priemonių, kurios galėtų labai padėti
apriboti neigiamą potvynių ir sausrų poveikį, yra žalioji infrastruktūra,
ypač natūralios vandens sulaikymo priemonės. Tai ir salpų bei šlapynių,
gausių ar ypač didelių kritulių laikotarpiais galinčių sulaikyti vandenį, kurį
būtų galima naudoti ilgalaikio stygiaus metu, atkūrimas. Žalioji infrastruktūra
gali padėti užtikrinti ekosistemos paslaugų teikimą pagal ES biologinės
įvairovės strategiją.[34]
Potvynių riziką gali sumažinti ir kita priemonė – dirvožemio sandarinimo
mažinimas[35].
Tos priemonės turėtų būti įtrauktos ir į UBV planus, ir į potvynių rizikos
valdymo planus, ir, kaip minėta, jos turėtų būti finansavimo pagal BŽŪP,
Sanglaudos ir struktūrinių fondų prioritetas. 2007 m.
Komisijos komunikate dėl vandens trūkumo ir sausrų greta minėtųjų vandens
efektyvaus naudojimo galimybių siūlyta „svarstyti papildomą vandentiekos
infrastruktūrą“. Komunikate
taip pat pasiūlyta vandens hierarchija, pagal kurią papildomos vandens
vandentiekos galimybės, pavyzdžiui, gėlinimo, būtų svarstomos tik išnaudojus
visas kitas su paklausa susijusias efektyvumo didinimo galimybes. Tai turėtų
būti pagrįsta ekonominės naudos analize. Rengiant metmenis surengtose konsultacijose su
suinteresuotosiomis šalimis išaiškėjo, kad vienai alternatyviai tiekimo
galimybei – pakartotiniam vandens panaudojimui drėkinimo ar pramoniniais
tikslais – reikėtų skirti ES dėmesį. Laikoma, kad pakartotinis vandens
naudojimas, pavyzdžiui, iš nuotekų valymo ar pramoninių įrenginių, daro mažesnį
poveikį aplinkai, nei kitas alternatyvus vandens tiekimas, pavyzdžiui, vandens
perdavimas ar gėlinimas, tačiau jis Europos Sąjungoje yra naudojamas nedaug.
Atrodo, taip susiklostė dėl to, kad nėra bendrų pakartotinai naudojamam
vandeniui taikomų ES aplinkos ir (arba) sveikatos standartų ir kad gali kilti
kliūčių laisvam žemės ūkio produktų, pagamintų naudojant pakartotinai naudojamą
vandenį, judėjimui. Komisija svarstys tinkamiausią ES lygmens priemonę,
kuria būtų skatinamas pakartotinis vandens naudojimas, įskaitant reglamentą,
kuriuo būtų įtvirtinti bendri standartai. Siekdama užtikrinti, kad Europos
Sąjungoje būtų išlaikytas aukštas visuomenės sveikatos ir aplinkos apsaugos
lygis, ji pateiks pasiūlymą (pirma tinkami įvertinusi poveikį) 2015 m. Sausrų klausimu Komisija toliau formuos Europos
sausrų stebėjimo tarnybą, kuri veiktų kaip ankstyvo įspėjimo sistema ir
taip didintų valstybių narių bei suinteresuotųjų šalių parengtį. Ji taip pat
sustiprins atitinkamus VPD numatytus reikalavimus, o pateikdama pastabas apie
pirmą UBV planų ciklą skatins valstybes nares geriau integruoti sausrų rizikos
valdymą ir klimato kaitos aspektus į būsimus UBV planus, taip pat rengiant
kelių sektorių ir kelių pavojų rizikos planus. 4 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Parengti BĮS rekomendacinį dokumentą dėl nacionalinių vandens sulaikymo priemonių (žaliųjų infrastruktūrų) || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Padidinti BŽŪP I ramstyje numatytus tausumo reikalavimus siekiant paremti natūralias vandens sulaikymo priemones (per ekologiniu požiūriu svarbias vietoves) || Komisija ir valstybės narės || Nuo 2014 m. Naudoti Sanglaudos ir struktūrinius fondus bei EIB paskolas siekiant paremti natūralias vandens sulaikymo priemones || Komisija, EIB ir valstybės narės || 2014–2021 m. Užtikrinti su sausros rizikos valdymu susijusių VPD reikalavimą vykdymą || Komisija || Vykdoma Parengti potvynių rizikos valdymo planus || Valstybės narės || 2015 m. Pasiūlyti (teisines) priemones dėl pakartotinio vandens naudojimo standartų || Komisija || 2015 m. Toliau formuoti Europos sausrų stebėjimo tarnybą || Komisija || 2013–2014 m. 2.5. Horizontalieji sprendimai Komisija apibrėžė
keletą horizontaliųjų variantų, kuriais būtų galima siekti ES vandens politikos
tikslų. Šiemet jau priimtos vandens srities bei žemės ūkio
našumo ir tvarumo Europos inovacijų partnerystės[36] padės
rasti su vandeniu susijusių uždavinių sprendimus miestams, pramonei ir žemės
ūkiui. Tai ir padės siekti aplinkos tikslų, ir sukurti rinkos galimybių.
Pasaulio vandens rinka sparčiai auga ir 2020 m. turėtų siekti
1 trilijoną eurų. 1 % dydžio Europos vandens pramonės augimas gali reikšti
10 000–20 000 naujų darbo vietų sukūrimą. Nepraleisdama naujų ir
svarbių pateikimo rinkai galimybių Europa pasaulio rinkoje gali vis labiau
įsitvirtinti kaip su vandeniu susijusių inovacijų ir technologijų lyderė.
Inovacijų partnerystės sieks pagerinti inovatyvių sprendimų pasiūlos ir
paklausos tarpusavio ryšius ir skleisti išbandytus sprendimus, pavyzdžiui,
kuriant elektroninę rinką ir steigiant specialius tinklus. Kitos horizontaliosios galimybės gali būti
suskirstytos į dvi sritis: žinių bazės gerinimą ir valdymo modelio
gerinimą. Kalbant apie žinių bazę, Europos vandens
informacinėje sistemoje (WISE) jau kaupiamas didžiulis kiekis informacijos
iš visos ES apie vandens būklę ir politiką. Tačiau dar esama spragų. Dažnai
informacija išblaškyta ir įvairiuose sprendimų priėmimo lygmenyse nėra lengvai
prieinama. Komisija siūlo šią priemonę plėtoti siekdama vienas kitą sekančiais
įgyvendinimo planais užtikrinti, kad ji būtų visiškai sąveiki su
valstybių narių ir europiniu lygmeniu naudojamomis informacijos sistemomis, ir
taip pagerinti mūsų supratimą apie vandens ekosistemas. Žinių bazei ypač
pravers INSPIRE,[37]
SEIS[38]
ir GMES plėtra ir įgyvendinimas, taip pat vandens mokslinių tyrimų darbai,
kurie vykdomi dabar pagal 7-ąją mokslinių tyrimų bendrąją programą arba bus
vykdomi pagal „Horizontą 2020“[39].
Dėl vandens statistikos Komisija pasiūlys, kad reglamentuose dėl aplinkos
sąskaitų ir statistikos[40]
būtų numatyti vandens politikos reikmėms naudingiausios informacijos
reikalavimai. Glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis Komisija taip
pat sieks toliau suderinti vandens teisės aktuose numatytus atsiskaitymo
ciklus, kad būtų sumažinta administracinė našta, ir tuo tikslu siūlys tolesnę
integraciją, o kur reikia – tikslinius atitinkamų teisės aktų (VPD, Nitratų
direktyvos, Miesto nuotekų valymo direktyvos) pakeitimus. Komisija toliau rems darbą, kuriuo siekiama
gerinti mokslo ir politikos sąveiką ir toliau plėtos Jungtinio tyrimų
centro sukurtą hidroekonominio modelio prototipą, kad būtų pagrįstas
metmenų poveikio vertinimas. Koordinuojant su
kitomis nacionalinio ir (arba) upės baseino lygmens priemonėms, jis taip pat
padės įvertinti atskaitos scenarijų išlaidas bei naudą ir valstybių narių
priemonių programas. Valdymo modelio srityje Komisija siūlo laikantis
BĮS sukurti paprastą ir savanorišką tarpusavio vertinimo sistemą, pagal
kurią upės baseino rajono institucijos galėtų pateikti savo UBV planų projektą
peržiūrėti kitoms rajono institucijoms toje pačioje ar kitose valstybėse
narėse. Tai tikriausiai sudarytų sąlygas mokytis vieniems iš kitų, pagerintų
planų kokybę ir jų atitiktį VPD reikalavimams. Remdamasi pirmo UBV planų ciklo
vertinimu, Komisija galėtų padėti nustatyti upės baseino rajono institucijas,
kurioms tokie mainai būtų patys naudingiausi. Komisija pasiūlė, kaip BŽŪP reformos elementą,
specifinius VPD reikalavimus įtraukti į BŽŪP kompleksinės paramos
sistemą. Šio pasiūlymo detalės turėtų būti apibrėžtos deleguotuosiuose aktuose,
tačiau pasiūlymas, jeigu jam būtų pritarta, turėtų duoti stiprią paskatą
vykdyti VPD reikalavimus ūkių lygmeniu, pavyzdžiui, dėl vandens ėmimo ar
užtvenkimo leidimų, ir taip būtų sprendžiama didelio žemės ūkio apkrovos
vandens aplinkai problema. Po neseniai priimto Komisijos komunikato dėl ES
aplinkos priemonių įgyvendinimo[41] Komisija dabar ėmėsi tolesnio veiksmo – rengia
griežtesnius patikrinimo ir priežiūros reikalavimus, kurie būtų taikomi
pagal visus ES aplinkos teisės aktus. Vandens sektorius yra viena iš
svarbiausių sričių, kurioms reikia dėmesio. Komisija taip pat svarstys, kaip
glaudesnis darbas su valstybėmis narėmis laikantis partnerysčių įgyvendinimo
susitarimų galėtų padėti ateityje geriau laikytis reikalavimų tokiose srityse
kaip pernelyg didelio kiekio padalijimas ar neteisėtas vandens ėmimas. Kaip pabrėžta Komisijos „Efektyvaus išteklių naudojimo
Europos plane“, vanduo yra išteklius, kurio trūksta, ir jį naudojant efektyviai
daugelis ekonomikos sektorių gautų didelės ekonominės naudos. Todėl Komisija
aptars su vandeniu susijusius aspektus Europos semestro procese
numatytoje Metinėje augimo apžvalgoje, o prireikus, atskirų šalių
atveju, – konkrečiai šaliai skirtose rekomendacijose. Trečiųjų šalių
atveju ji tai svarstys kaip stojimo proceso elementą ir su ES kaimynėmis
vykdomuose struktūriniuose dialoguose. Be to, Komisija remia sąmoningumo ugdymo
priemonių, tokių kaip komunikacijos kampanijos,[42]
sertifikavimo schemos[43]
poveikio aplinkai apskaičiavimas[44],
taikymą siekiant vandens naudotojams suteikti paskatų rinktis tai, kas yra
tvariau. Šiais metmenimis siekiama, kad pagerėtų kuo
daugiau vandens ekosistemų, ir tai padės įgyvendinti ES biologinės įvairovės
strategijos tikslą – iki 2020 m. Europos Sąjungoje sustabdyti biologinės
įvairovės mažėjimą bei ekosistemos paslaugų nykimą ir, kiek įmanoma, jas
atkurti. Tai padės paspartinti darbus, kuriais didinamas atsparumas nelaimėms[45] ir
prisitaikoma prie klimato kaitos[46],
ir žengti ES efektyvaus išteklių naudojimo plane numatytą reikšmingą žingsnį
vandens srityje. Kadangi sausumoje susidaranti apkrova didžia dalimi daro įtaką
ir jūros aplinkai, metmenys padės siekti geros aplinkos būklės, numatytos Jūrų
strategijos pagrindų direktyvoje,[47]
jeigu tik bus pakankamai koordinuojama su Jūrų strategijose, kurios turi būti
parengtos iki 2015 m., numatytų priemonių
programomis. Kalbant apie tarpvalstybinius vandens telkinius,
Komisija toliau dirbs skatindama šalis kandidates ir kaimynines valstybes
suderinti savo teisės aktus su ES aplinkos teisine baze ir teiks šalims
techninę pagalbą. 5 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Įgyvendinti vandens srities bei žemės ūkio našumo ir tvarumo Europos inovacijų partnerystes || Komisija ir suinteresuotosios šalys || Nuo 2013 m. Atnaujinti WISE || Europos aplinkos agentūra, Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2015 m. Supaprastinti ataskaitų teikimo ir statistikos reikalavimus || Europos aplinkos agentūra, Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2014 m. Baigti kurti hidroekonominį modelį || Europos aplinkos agentūra, Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2013 m. Tęsti BĮS veiklą mokslo ir politikos sąveikos srityje || Europos aplinkos agentūra, Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || Vykdoma Pagal BĮS sukurti ir naudoti UBV planų tarpusavio vertinimo sistemą || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || 2013–2016 m. Įtraukti VPD reikalavimus į BŽŪP kompleksinės paramos sąlygas || Taryba, EP, Komisija || Kai tik patenkinamos Komisijos pasiūlymo sąlygos, t. y. anksčiausiai 2014 m. Sustiprinti patikrinimų ir priežiūros reikalavimus || Komisija || 2013 m. Įgyvendinant Europos semestrą atsižvelgti į konkrečiai šaliai skirtas rekomendacijas vandens klausimais || Komisija, Europos Vadovų Taryba || 2013 m. Skatinti sąmoningumo ugdymo priemones vandens vartojimo klausimais, pavyzdžiui, savanorišką ženklinimą ir sertifikavimo schemas. || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || Vykdoma 2.6. Pasauliniai aspektai Metmenys pirmiausia skirti Europos vandenims.
Vandens problematika yra vietos pobūdžio, tačiau ji aktuali visame pasaulyje ir
siejasi su daugeliu klausimų (kaip antai apsirūpinimas maistu, dykumėjimas,
klimato kaita, gamtos ir žmogaus sukeltų nelaimių poveikis ir kt.), kurie visi
turi reikšmingus ekonominius, socialinius ir saugumo aspektus. ES aktyviai
veikia daugelyje tų sričių pagal įsipareigojimus, priimtus pagal „Darbotvarkę
21“, tris Rio konvencijas (dėl dykumėjimo, klimato kaitos ir biologinės
įvairovės), su vandeniu susijusius Tūkstantmečio vystymosi tikslus (TVT),
Johanesburgo įgyvendinimo tikslus ir (pastaruoju metu) Rio+20 konferenciją. Šią
veiklą ES toliau laiko svarbiu prioritetu. 2011 m. pasaulyje pasiektas 2015 m.
TVT tikslas – per pusę sumažintas žmonių, neturinčių ilgalaikės galimybės gauti
saugaus geriamojo vandens, skaičius, tačiau užtikrinant prieigą prie vandens
daugelis Afrikos valstybių atsilieka. Pasaulis dar toli nuo Tūkstantmečio
vystymosi tikslo suteikti galimybę naudotis pagrindinėmis sanitarijos
priemonėmis, nes šiuo metu 2,5 mlrd. žmonių stokoja geresnių sanitarijos
sąlygų. Dėl gyventojų skaičiaus augimo ir vandens naudotojų poreikių konkurencijos
iki 2025 m. pasaulinė vandens paklausa išaugs 35–60 %. 2050 m. ji
gali dar padvigubėti[48].
Dėl klimato kaitos šios tendencijos ryškės ir atneš dideles apsirūpinimo maistu
problemas. Atsižvelgiant į naują ES vystymosi politikos
postūmį[49]
ir partnerių – besivystančių šalių ir regionų – prioritetus ir strategijas, ES
vystomojo bendradarbiavimo politikoje vandens valdymo klausimais reikia kreipti
dėmesį į: ·
Prieigą prie saugaus geriamojo vandens ir
pagrindinių sanitarijos paslaugų, kuri 2010 m.
Jungtinių Tautų paskelbta žmogaus teise, o Rio+20 deklaracijoje 2012 m. –
patvirtinta[50]. ·
Vandenį ekonominiam augimui ir tvariai plėtrai. ES skirs ypatingą dėmesį vandens padalijimui ir naudojimui ūkio
sektoriuose, tvariam žemės ūkiui, taip pat vandens, žemės ūkio, energetikos ir
aplinkos sampynai. ·
Vandens valdymo modeliui. Veiksminga institucinė tvarka, kuri sudarytų sąlygas geram vandens
valdymo modeliui upės baseino lygmeniu, yra būtina siekiant Rio+20 deklaracijos
įsipareigojimo „žymiai pagerinti integruoto vandens išteklių valdymo
įgyvendinimą visais tinkamais lygmenimis“. Deramas valdymo modelis ir tvarus
vandens valdymas regioniniu ir tarpvalstybiniu lygmeniu taip pat padeda
užtikrinti taiką ir politinį stabilumą, nes vanduo ir saugumas yra susiję. Ateityje taip pat reikės partnerių Europos
Sąjungoje ir regionų-partnerių koordinavimo mechanizmų (jie galėtų būti
pagrįsti ES vandens iniciatyva). ES parama valstybėms partnerėms turėtų remtis
patirtimi ir žiniomis, sukauptomis vykdant ES vandens valdymo veiklą, ypač
įgyvendinant VPD. Vandens srities inovacijų ES partnerystė taip pat galėtų
sukurti ir skleisti novatoriškus sprendimus besivystančiose šalyse kylančioms
problemoms. Valstybių partnerių vandens valdymo planuose
ir ES politikos kryptyse turėtų būti atsižvelgta į vandenį, kuris naudotas
gaminant žemės ūkio ir pramoninius produktus, kuriais prekiaujama pasauliniu
mastu. Šiuo klausimu ES, vykdydama vystymosi politiką, turėtų remti tvaraus
vandens valdymo plėtotę eksportuojančiose šalyse, pavyzdžiui, didinant vandens
naudojimo efektyvumą ir gerinant auginamų kultūrų bei kitų produktų
pasirinkimą. 6 lentelė Metmenyse siūlomas veiksmas || Kas jo imsis? || Iki kada? Remti prieigą prie saugaus geriamojo vandens ir pagrindinių sanitarijos paslaugų || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || Vykdoma ir nuo 2014 m. Remti integruotą tvarų vandens išteklių valdymą || Komisija, valstybės narės ir suinteresuotosios šalys || Vykdoma ir nuo 2014 m. 3. Išvados ir ES vandens
politikos perspektyvos Metmenyse nurodyti pagrindiniai veiksmai,
kurių turi imtis vandens valdytojai ir politikos formuotojai, siekdami spręsti
vandens aplinkai kylančias problemas. Valstybės narės gali ir turi pagerinti VPD
įgyvendinimą ir sumažinti hidromorfologinę apkrovą mūsų upių baseinams
atkurdamos upių nepertraukiamumą, pavyzdžiui, naudodamos žaliąją
infrastruktūrą. Tai galėtų sumažinti ES pažeidžiamumą potvynių ir sausrų
atveju. Esama galimybių finansuoti žaliosios infrastruktūros stiprinimą pagal
BŽŪP ir iš Sanglaudos bei struktūrinių fondų, ypač jei būtų pritarta
dabartiniams Komisijos daugiametės finansinės programos pasiūlymams. Būtų
galima parengti BĮS rekomendacinį dokumentą, kuris padėtų siekti to tikslo. Reikėtų pakoreguoti vandens padalijimą, kad jo
nebūtų padalijama per daug, ir privalu paisyti gamtos poreikių – gamtosauginio
debito. Laikydamasi BĮS Komisija sieks formuoti bendrą šios sąvokos sampratą ir
apskaičiavimo būdus. Be to, rengdama šiuos metmenis, Komisija su EAA plėtojo
vandens sąskaitas, kurios sudarytų sąlygas valdytojams realistiškiau matyti,
kiek vandens yra vandens baseino arba pabaseinio lygmeniu. Kai šios priemonės
BĮS procese bus patobulintos, susidarys sąlygos žymiai pagerinti vandens
dalijimą. Nepaisant pažangos, pasiektos įgyvendinant
nitratams, nuotekų valymui, pramoniniams išmetamiems teršalams, prioritetinėms
medžiagoms ir augalų apsaugos priemonėms taikomus teisės aktus, tarša iš
sutelktųjų ir pasklidųjų šaltinių iki šiol kelia grėsmę ES vandenų būklei.
Būtina labiau įgyvendinti tuos teisės aktus, ir Komisija toliau atliks vykdymo
užtikrinimo veiksmus. ES finansinė parama yra numatyta, tačiau ji gali tik
papildyti, bet ne atstoti, valstybių narių ir privačiojo sektoriaus ilgalaikius
investicinius planus šiose srityse. Vandenį naudojant efektyviau gali sumažėti
nuolatinio vandens trūkumo (angl. scarcity) ir dalinio vandens trūkumo
(angl. stress) problemos. Tūrio skaitikliais pagrįstas vandens
apmokestinimas yra galinga priemonė vandens naudojimo efektyvumui padidinti,
tačiau, nepaisant VPD numatytų teisinių reikalavimų, ji nėra iki galo
išnaudota. Komisija toliau užtikrins reikalavimų vykdymą, kartu pagal bendrąją
įgyvendinimo strategiją siekdama, kad būtų patobulinta tinkamo sąnaudų
susigražinimo (įtraukiant aplinkos sąnaudas) metodika. Be to, Komisija siūlo,
kad laikantis BĮS būtų parengta vandens naudojimo efektyvumo planinių rodiklių,
kurie, kai tinka, būtų integruoti į UBV planus, bendra metodika. Gerinti
vandens naudojimo efektyvumą ypač aktualu kai kuriuose konkrečiuose
sektoriuose. Žemės ūkyje pagal Komisijos pasiūlymą dėl BŽŪP II ramsčio (kaimo
plėtros) numatyta remti drėkinimo efektyvumo gerinimą, jeigu būtų sumažinamas
vandens suvartojimas. Pastatų srityje Komisija siūlo įtraukti su vandeniu
susijusius produktus į Ekologinio projektavimo darbo planą (tiek, kiek tame
plane numatyta) – šis ekonomiškas sprendimas galėtų būti labai naudingas ir
mažinant energijos suvartojimą. Komisija svarstys, ar parengti reguliavimo
priemonę, kuria būtų nustatyti ES lygmens standartai, skirti pakartotiniam
vandens naudojimui, ir taip pašalintos kliūtys plačiai naudoti tokią
alternatyvią vandentieką. Tai galėtų sumažinti beveik nuolatinį vandens trūkumą
ir pažeidžiamumą. Įgyvendinti šiuose metmenyse suplanuotas
priemones padės keletas horizontaliųjų priemonių. Siekiant, kad inovacijų pasiūla
atitiktų paklausą, vandens srities bei žemės ūkio našumo ir tvarumo Europos
inovacijų partnerystės rems novatoriškų sprendimų testavimą ir sklaidą.
Jungtinio tyrimų centro sukurtas hidroekeonominis modelis padės vandens
valdytojams įvertinti savo UBV planuose numatytų priemonių ekonominį
efektyvumą. Plėtojant Europos vandens informacinę sistemą WISE ir didinant jos
sąveikumą sprendimus priimantiems asmenims bus lengviau gauti esminės
informacijos. Siekiant skatinti tarpusavio mokymąsi UBV planų rengimo tikslais,
bus sukurta tarpusavio vertinimo sistema. Jei bus pritarta dabartiniam
Komisijos pasiūlymui dėl BŽŪP, į kompleksinės paramos sistemą įtraukus
konkrečius VPD reikalavimus atsiras stipri paskata tų reikalavimų laikytis.
Galiausiai, Komisija Europos semestro procese galėtų konkrečiai šaliai skirtose
rekomendacijose valstybėms narėms nurodyti veiksmus, kurie būtų naudingi ir
ekonomiškai, ir vandens aplinkai. Baigiantis vykdomoms deryboms dėl daugiametės
finansinės programos Komisija apžvelgs jų rezultatus ir, jei pasirodys, kad tai
reikalinga vandens politikos tikslams pasiekti, pateiks atitinkamus papildomus
teisės aktų pasiūlymus dėl, pavyzdžiui, skaitiklių, natūralių vandens sulaikymo
priemonių (NVSP) ir vandens naudojimo efektyvumo planinių rodiklių. Šiuose metmenyse numatytų pasiūlymų
įgyvendinimas ir stebėsena remsis, kai tinka, VPD bendra įgyvendinimo
strategija, kurios laikydamasi Komisija tuos pasiūlymus pristatys ir imsis
atitinkamų tolesnių veiksmų. Komisija parengs ir nuolat atnaujins įgyvendinimo
pažangos suvestinę. Iki 2019 m. VPD turės būti peržiūrėta ir galbūt
persvarstyta. Rengdama tą peržiūrą Komisija apžvelgs visų šiuose metmenyse
nurodytų aspektų įgyvendinimo būklę ir prireikus pasiūlys direktyvos pakeitimų,
kuriais būtų sudarytos geresnės sąlygos siekti jos tikslų. Jei pasirodytų, kad
savanoriškumo principo nepakanka, tie pakeitimai galėtų tapti teisiškai
saistančiais reikalavimais įgyvendinti kai kuriuos neprivalomus šiuose
metmenyse išdėstytus pasiūlymus. Metmenyse aiškiai išdėstytas ES vandens
politikos tikslas ir plėtotės modelis. Ar tikslas bus pasiektas, priklausys nuo
politinės valios ir suinteresuotųjų šalių įsipareigojimo ateityje. 7 lentelėje pateikiama šiuose metmenyse
siūlomų imtis veiksmų (aprašytų šiame dokumente) apžvalga ir jų įgyvendinimo
kalendorius || Kaip mes to siekiame? Konkretūs metmenų tikslai || Savanoriškai || Reguliavimu || Iškeliant sąlygas || Finansavimo prioritetu Paskatos efektyviai naudoti vandenį jį apmokestinant || BĮS rekomendacinis dokumentas dėl prekybos schemų iki 2014 m. || VPD 9 straipsnio vykdymo užtikrinimas (vykdoma) || Ex ante sąlygos pagal kaimo plėtros ir sanglaudos politiką nuo 2014 m. || Skaitiklių diegimas || || VPD 9 straipsnio vykdymo užtikrinimas (vykdoma) || || Vandens naudojimo mažinimas žemės ūkyje || || || Išankstinė sąlyga kai kuriems drėkinimo projektams pagal kaimo plėtrą nuo 2014 m. || Neteisėto ėmimo ir (arba) užtvenkimo mažinimas || GMES taikymas nuo 2013 m. || Galima ES iniciatyva dėl patikrinimų 2013 m. || Kompleksinė parama pagal BŽŪP, kai tik patenkinamos Komisijos pasiūlymo sąlygos, t. y. anksčiausiai 2014 m. || Vandens suvartojimo įsisąmoninimas, pavyzdžiui, to, kuris susijęs su prekėmis, kuriomis prekiaujama pasaulyje || Remti savanoriškas ženklinimo ir sertifikavimo schemas || || || Kiek įmanoma didinti natūralių vandens sulaikymo priemonių (žaliosios infrastruktūros) naudojimą || BĮS rekomendacinis dokumentas iki 2014 m. || || Tausumo reikalavimų pagal BŽŪP I ramstį didinimas (per ekologiniu požiūriu svarbias vietoves) nuo 2014 m. || Struktūriniai ir Sanglaudos fondai, EIB paskolos (2014–2021 m.) Efektyvūs vandens prietaisai pastatuose || ES ekologinio ženklo ir žaliojo viešojo pirkimo kriterijai 2013 m. || Ekologinio projektavimo darbo planas 2012 m. || || Nuotėkio mažinimas || Su tvariais ekonomiškais nuotėkio lygiais susijusi geriausia patirtis ir priemonės 2013 m. || || || Struktūriniai ir Sanglaudos fondai, EIB paskolos (2014–2021 m.) Vandens pakartotinio naudojimo didinimas || || Galimas reglamentas 2015 m. || || Struktūriniai ir Sanglaudos fondai, EIB paskolos (2014–2021 m.) Valdymo modelio gerinimas || UBV planų tarpusavio vertinimas (2013–2016 m.) || || || Vandens sąskaitų įgyvendinimas Gamtosauginio debito įgyvendinimas Planinių rodiklių nustatymo taikymas || BĮS rekomendacinis dokumentas dėl vandens sąskaitų ir (arba) gamtosauginio debito iki 2014 m. BĮS rekomendacinis dokumentas dėl planinių rodiklių nustatymo iki 2014 m. || || || Potvynių rizikos mažinimas || Per žaliąsias infrastruktūras (žr. pirmiau) Europos informavimo apie potvynius sistema || Potvynių rizikos valdymo planai iki 2015 m. || || Sausrų rizikos mažinimas || Per žaliąsias infrastruktūras (žr. pirmiau) Europos sausrų stebėjimo tarnyba 2013–2014 m. || VPD reikalavimų vykdymo užtikrinimas (vykdoma) || || Geresnis sąnaudų ir naudos apskaičiavimas || BĮS rekomendacinis dokumentas iki 2014 m. || || || Geresnė žinių bazė || Europos vandens informacinės sistemos (WISE) atnaujinimas iki 2015 m. JTC hidroekeonominis modelis iki 2013 m. BĮS veikla dėl mokslo ir politikos sąveikos (vykdoma) || Ataskaitų teikimo ir statistikos reikalavimai iki 2014 m. || || Parama besivystančioms šalims || || || || Prieigos prie saugaus geriamojo vandens ir pagrindinių sanitarijos paslaugų rėmimas Parama integruotam tvariam vandens išteklių valdymui (vykdoma ir nuo 2014–2021 m.) Taršos problemos sprendimas || Ataskaita apie vaistus ir aplinką (2013 m.) || Tikslinis VPD, Aplinkos kokybės standartų (AKS) ir Prioritetinių medžiagų (PM) Nitratų, Miesto nuotekų valymo ir Pramoninių išmetamų teršalų (PIT) direktyvų vykdymo užtikrinimas, orientuotas į 1. VPD, AKS ir PM direktyvų reikalavimų vykdymo stebėjimą 2. nitratais pažeidžiamų zonų plėtimą ir veiksmų programų stiprinimą (vykdoma) 3. nuotekų valymo atitikties reikalavimams nuošimčio didinimą vykdant ilgalaikį investicijų (įskaitant ES fondus ir EIB paskolas) planavimą iki 2018 m., ir rengiant įgyvendinimo planus iki 2014 m. 4. užtikrinimą, kad 2016 m. pramoninių išmetamųjų teršalų leidimuose būtų nurodytos išmetamųjų teršalų ribinės vertės, atitinkančios geriausias turimas technologijas, ir atsižvelgta į atitinkamus vandens tikslus. Pasiūlytų AKS ir (arba) PM direktyvų pakeitimų priėmimas || Įtraukti Direktyvą dėl tausiojo pesticidų naudojimo į kompleksinę paramą pagal BŽŪP, kai tik patenkinamos Komisijos pasiūlymo sąlygos, t. y. anksčiausiai 2014 m. || Horizontalieji klausimai || Vandens srities bei žemės ūkio našumo ir tvarumo Europos inovacijų partnerystės nuo 2013 m. || Bendras VPD, AKS ir PM, Nitratų, Miesto nuotekų valymo ir PIT direktyvų vykdymo užtikrinimas || Galimos Europos semestro rekomendacijos 2013 m. || Bendras vandens tikslų įtraukimas į prioritetus pagal BŽŪP, Sanglaudos ir struktūrinius fondus, EIB paskolas (2014–2021 m.) [1] „Charting
our water future“, 2030 m. vandens išteklių grupės ataskaita,
http://www.mckinsey.com/client_service/sustainability/latest_thinking/charting_our_water_future [2] http://www.eea.europa.eu/themes/water/publications-2012.
[3] Komisijos
ataskaita dėl Vandens pagrindų direktyvos (2000/60/EC) įgyvendinimo (Upių
baseinų valdymo planų), Komisijos komunikatas dėl vandens trūkumo ir sausrų
politikos peržiūros ataskaitos, priimtas kartu su šiais metmenimis. [4] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas dėl gėlo vandens politikos
tinkamumo patikros. [5] Komisijos
tarnybų darbinis dokumentas – su Komunikatu „Europos vandens išteklių išsaugojimo
metmenys“ pateikiamas poveikio vertinimas, kuriame išvardyti visi rengiant
Metmenis panaudoti tyrimai. [6] 2012 m.
liepos 3 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl ES vandens teisės aktų
įgyvendinimo prieš nustatant būtiną bendrą požiūrį į Europos vandens problemas, http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0273+0+DOC+XML+V0//LT. Taip pat žr. 2011 m. birželio 30 d. Regionų komitetų
nuomonę dėl vietos ir regionų valdžios institucijų vaidmens skatinant tvarų
vandens išteklių valdymą; http://www.toad.cor.europa.eu/ViewDoc.aspx?doc=cdr%5cenve-v%5cdossiers%5cenve-v-008%5cEN%5cCDR5-2011_REV2_PAC_EN.doc&docid=2770279;
ir 2011 m. birželio 15 d. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę
dėl vandens politikos integravimo į kitas ES politikos sritis; http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.nat-opinions.18788 [7] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų
vandens politikos srityje pagrindus. OL L 327, 2000 12 22. [8] Vadinamasis
hidromorfologinis poveikis, kuris daro įtaką maždaug 40 % vandens
telkinių. [9] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų
pasekmių aplinkai vertinimo. OL L 197, 2001 7 21. [10] Tarybos
direktyva 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio
aplinkai vertinimo. OL L 175, 1985 7 5, su vėlesniais
pakeitimais. Komisija tikisi, kad numatomas PAV direktyvos persvarstymas taip
pat padės siekti vandens tikslų, nes padės visapusiškiau numatyti poveikius
vandeniui. [11] Žr. VPD ir
hidromorfologinio poveikio politikos dokumentą „Focus on hydropower,
navigation and flood defence activities - Recommendations for better policy
integration“. http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/thematic_documents/hydromorphology/hydromorphology/_EN_1.0_&a=d [12] Žr.,
pavyzdžiui, Tarptautinės konvencijos dėl Dunojaus upės apsaugos bendrą
pareiškimą dėl laivybos, http://www.icpdr.org/main/sites/default/files/Joint_Statement_FINAL.pdf.
[13] http://ec.europa.eu/budget/reform/commission-proposals-for-the-multiannual-financial-framework-2014-2020/index_en.htm [14] Patikimų
skaičių apie neteisėtą vandens ėmimą gauti sunku, tačiau Ispanijos aplinkos
ministerijos duomenimis 2006 m. Ispanijoje buvo 510 000 neteisėtų
šulinių (Pasaulinis gamtos fondas, „Illegal water use in Spain. Causes,
effects and solutions“,2006 m. gegužė). [15] Tarybos
direktyva 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo. OL L 135,
1991 5 30. [16] Tarybos
direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio
šaltinių. OL L 375, 1991 12 31. [17] Tarybos
Direktyva dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką, OL L 230,
1991 8 19, panaikinta Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 1107/200, OL L 309, 2009 11 24. [18] Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/1/EB dėl taršos integruotos
prevencijos ir kontrolės. OL L 28, 2008 1 28, ją turi
pakeisti Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/EU dėl pramoninių
išmetamų teršalų, OL L 334, 2010 12 17. [19] 2006 m.
gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB)
Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo,
autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantis Europos cheminių medžiagų
agentūrą, iš dalies keičiantis Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantis Tarybos
reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94,
Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB,
93/105/EB bei 2000/21/EB, OL L 396/1, 2006 12 30. [20] Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/8/EB dėl
biocidinių produktų pateikimo į rinką, OL L 123, 1998 4 23,
kuri bus pakeista Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu Nr. 528/2012
dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo,
OL L 167, 2012 6 27. [21] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/128/EB 2009 m. spalio 21 d. nustatanti
Bendrijos veiksmų pagrindus siekiant tausiojo pesticidų naudojimo,
OL L 309, 2009 11 24. [22] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso,
reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, OL L 311, 2001 11 28. [23] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/82/EB dėl Bendrijos kodekso, susijusio su
veterinariniais vaistais, OL L 311, 2001 11 28. [24] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/27/EB 2004 m. kovo 31 d. iš dalies
keičianti Direktyvą 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms
skirtus vaistus, OL L 136. 2004 4 30. [25] ˇr.
Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/84/ES, kuria iš dalies keičiamos
Direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus
vaistus, nuostatos dėl farmakologinio budrumo, 6 konstatuojamąją dalį,
OL L 348, 2010 12 31; Europos Parlamento ir Tarybos
reglamento (ES) Nr. 1235/2010, kuriuo iš dalies keičiamos Reglamento (EB)
Nr. 726/2004, nustatančio Bendrijos leidimų dėl žmonėms skirtų ir
veterinarinių vaistų išdavimo ir priežiūros tvarką ir įsteigiančio Europos
vaistų agentūrą, nuostatos dėl žmonėms skirtų vaistų farmakologinio budrumo, ir
Reglamentas (EB) Nr. 1394/2007 dėl pažangiosios terapijos vaistinių
preparatų, 3 konstatuojamąją dalį, OL L 348, 2010 12 31. [26] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiamos direktyvų
2000/60/EB ir 2008/105/EB nuostatos dėl prioritetinių medžiagų vandens
politikos srityje, pasiūlymas. COM(2011) 876, 2012 1 31. [27] Komisijos
komunikatas Europos Parlamentui ir Tarybai „Vandens trūkumo ir sausrų problemų
Europos Sąjungoje sprendimas“ COM(2007) 414, 2007 7 18. [28] Efektyvaus
išteklių naudojimo Europos planas, COM(2011) 571, 2011 9 20. [29] Gavusi
skundą Komisija pradėjo pažeidimo nagrinėjimo procedūras prieš devynias
valstybes nares dėl siauro vandens paslaugų sąvokos supratimo. [30] ES ekologinis projektavimas – http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/; ES žaliasis viešasis pirkimas –
http://ec.europa.eu/environment/gpp/index_en.htm [31] Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/125/EB, nustatanti ekologinio projektavimo
reikalavimų su energija susijusiems gaminiams nustatymo sistemą OL L 285, 2009
10 31; 2010 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2010/30/ES dėl su energija susijusių gaminių suvartojamos energijos
ir kitų išteklių nurodymo ženklinant gaminį ir apie jį pateikiant standartinę
informaciją, OL L 153, 2010 6 18. [32] http://www.eea.europa.eu/articles/the-water-we-eat. [33] Komisija
sukūrė Europos informavimo apie potvynius sistemą – veiksmingą priemonę, kuria
didinama parengtis kelias valstybes paveikiančių potvynių Europoje atveju ir
kuri buvo priimta kaip GMES ekstremaliųjų situacijų valdymo plano (GIO EMS)
dalis. [34] Komisijos
komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetui ir Regionų komitetui. Biologinė įvairovė – mūsų gyvybės
draudimas ir gamtinis turtas. ES biologinės įvairovės strategija iki
2020 m.“ COM(2011) 244, 2011 5 3. [35] Komisijos
tarnybų darbinis dokumentas „Geriausių praktinių dirvožemio užstatymo
apribojimo ir jo poveikio mažinimo bei kompensavimo būdų gairės“, SWD(2012) 101
final/2, 2012 5 15. [36] Komisijos
komunikatas „Vandens srities Europos inovacijų partnerystė“, COM(2012) 216
final, 2012 5 10. Komisijos komunikatas dėl Europos žemės ūkio našumo
ir tvarumo inovacijų partnerystės, COM(2012) 79 final, 2012 2 29. [37] Žr.
http://inspire.jrc.ec.europa.eu/ [38] Žr.
http://ec.europa.eu/environment/seis/ [39] Žr.
http://ec.europa.eu/research/horizon2020/index_en.cfm [40] Europos
Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 691/2011 dėl Europos aplinkos
ekonominių sąskaitų (OL L 192, 2011 7 22). [41] Komisijos
komunikatas „ES
aplinkos priemonių teikiamos naudos užtikrinimas. Pasitikėjimo didinimas
geriau informuojant ir sparčiau reaguojant“. COM(2012)95 final,
2012 3 17. [42] Žr.
komunikacijos kampaniją „Būkime sąmoningesni“ http://www.generationawake.eu/en [43] Žr.
Europos vandens valdymo programą.
http://www.ewp.eu/activities/water-stewardship/ [44] Žr. ISO
http://www.iso.org/iso/catalogue_detail?csnumber=43263 [45] Komisijos
komunikatas „Bendrijos stichinių ir žmogaus sukeltų nelaimių prevencija“, COM
(2009) 82 galutinis. [46] Komisija
dabar ir iki 2013 m. rengs ES integruotą prisitaikymo strategiją. [47] Direktyva
2008/56/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje
pagrindus; OL L164, 2008 6 25. [48] 2011–2012 m.
Europos ataskaita apie vystymąsi, http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/research-development/erd-2011-2012_en.htm [49] „Pokyčių
darbotvarkė“ COM (2011) 637 final, priimta 2011 m. spalio
13 d. [50] Žr. http://www.uncsd2012.org/index.html