A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (nyolcadik tanács)
2013. szeptember 9. ( *1 )
„Megsemmisítés iránti kereset — Állami támogatások — Külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációt lehetővé tevő támogatási program — A támogatási programot a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a támogatások visszatéríttetését el nem rendelő határozat — Végrehajtási intézkedéseket tartalmazó jogi aktus — A személyében való érintettség hiánya — A visszatérítési kötelezettség hiánya — Elfogadhatatlanság”
A T‑400/11. sz. ügyben,
az Altadis, SA (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviselik: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan és R. Calvo Salinero ügyvédek)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: R. Lyal, C. Urraca Caviedes és P. Němečková, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott C 45/07 (korábbi NN 51/07, korábbi CP 9/07) adózási amortizációról szóló, 2011. január 12‑i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL L 135., 1. o.) részleges megsemmisítése iránti kérelem tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács),
tagjai: L. Truchot elnök (előadó), M. E. Martins Ribeiro és A. Popescu bírák,
hivatalvezető: E. Coulon tanácsos,
meghozta a következő
Végzést
A jogvita előzményei
1 |
2005‑ben és 2006‑ban előterjesztett írásbeli kérdéseivel (E‑4431/05, E‑4772/05, E‑5800/06 és P‑5509/06) az Európai Parlament több tagja a Ley del Impuesto sobre Sociedades‑be (a társasági adóról szóló spanyol törvény) a 2001. december 27‑i Ley 24/2001, de Medidas Fiscales, Administrativas y del Orden Social (adójogi, közigazgatási és szociális intézkedések elfogadásáról szóló 24/2001. sz. törvény; BOE 313. sz., 2001. december 31., 50493. o.) által bevezetett 12. cikk (5) bekezdése rendelkezéseinek állami támogatásnak való minősítéséről kérdezte az Európai Közösségek Bizottságát, amely rendelkezéseket átvette a 2004. március 5‑i Real Decreto Legislativo 4/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (a társasági adóról szóló törvény egységes szerkezetbe foglalásának elfogadásáról szóló 4/2004. sz. királyi törvényerejű rendelet; BOE 61. sz., 2004. március 11., 10951. o.; a továbbiakban: vitatott szabályozás). A Bizottság lényegében azt válaszolta, hogy a rendelkezésére álló információk alapján nem tűnik úgy, hogy a vitatott szabályozás az állami támogatásokra vonatkozó szabályok hatálya alá tartozna. |
2 |
A Bizottság 2007. január 15‑i és március 26‑i levelében információkat kért a spanyol hatóságoktól a vitatott szabályozás hatályának és hatásainak értékeléséhez. A Spanyol Királyság 2007. február 16‑i és június 4‑i levelében közölte a Bizottsággal a kért információkat. |
3 |
2007. augusztus 28‑án a Bizottsághoz faxon panasz érkezett egy magán gazdasági szereplőtől, amely szerint a vitatott szabályozás a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül. |
4 |
2007. október 10‑i határozatával (összefoglalás: HL C 311., 21. o.) a Bizottság megindította a hivatalos vizsgálati eljárást a vitatott szabályozás tárgyában. |
5 |
2007. december 5‑i levelében a Bizottság megkapta a Spanyol Királyság észrevételeit erről a hivatalos eljárás megindításáról szóló határozatról. 2008. január 18. és június 16. között a Bizottság megkapta 32 érdekelt harmadik fél, köztük a felperes, az Altadis, SA észrevételeit is. 2008. június 30‑i és 2009. április 22‑i levelében a Spanyol Királyság megjegyzéseket fűzött az érdekelt harmadik felek észrevételeihez. |
6 |
2008. február 18‑án, 2009. május 12‑én és június 8‑án technikai találkozókra került sor a spanyol hatóságokkal. További technikai találkozókra is sor került a 32 érdekelt harmadik fél közül egyesekkel, köztük a felperessel. |
7 |
2008. július 14‑i levelében és 2009. június 16‑i elektronikus levelében a Spanyol Királyság kiegészítő információkat nyújtott be a Bizottsághoz. |
8 |
A Bizottság az eljárást az Európai Unión belüli részesedésszerzéseket illetően a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott C 45/07 (korábbi NN 51/07, korábbi CP 9/07) adózási amortizációról szóló, 2009. október 28‑i 2011/5/EK határozatával (HL 2011. L 7., 48. o.) lezárta. E határozat a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a vitatott szabályozást – amelynek lényege olyan adókedvezmény, amely lehetővé teszi a spanyol társaságok számára, hogy levonják a külföldi vállalkozásokban való részesedésszerzésből eredő üzleti és cégérték amortizációját –, amennyiben e szabályozás az Unión belül letelepedett vállalkozásokban való részesedésszerzésekre alkalmazandó. A Bizottság az Unión kívüli részesedésszerzések vonatkozásában továbbra is folyamatban tartotta az eljárást, mivel a spanyol hatóságok kötelezettséget vállaltak arra, hogy újabb adatokkal szolgálnak az Unión kívüli, határokon átnyúló egyesülések előtti akadályokra vonatkozóan. |
9 |
2009. november 12‑én, 16‑án és 20‑án, valamint 2010. január 3‑án a Spanyol Királyság a spanyol társaságok által az Unión kívül végrehajtott közvetlen befektetésekre vonatkozó információkat közölt a Bizottsággal. A Bizottsághoz több érdekelt harmadik fél is észrevételeket nyújtott be. |
10 |
2009. november 27‑én, valamint 2010. június 16‑án és 29‑én technikai megbeszélésekre került sor a Bizottság és a spanyol hatóságok között. |
11 |
2011. január 12‑én a Bizottság elfogadta a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott C 45/07 (korábbi NN 51/07, korábbi CP 9/07) adózási amortizációról szóló 2011/282/EU határozatot (HL L 135., 1. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat). |
12 |
A megtámadott határozat a vitatott szabályozást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja annyiban, amennyiben az az Unión kívül alapított vállalkozásokban való részesedésszerzésekre alkalmazandó (a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdése). A megtámadott határozat 1. cikkének (2) és (3) bekezdése ugyanakkor a bizalomvédelem elvének megfelelően lehetővé teszi a vitatott szabályozás alkalmazását a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2007. december 21‑én való közzétételét megelőzően történt részesedésszerzések, valamint azon részesedésszerzések tekintetében, amelyeknek a valamely szabályozó hatóság engedélyéhez kötött és ezen időpontot megelőzően e hatóságnak bejelentett végrehajtására 2007. december 21. előtt visszavonhatatlan kötelezettséget vállaltak. A megtámadott határozat 1. cikkének (4) és (5) bekezdése ezenkívül lehetővé teszi, hogy a vitatott szabályozást továbbra is alkalmazzák a Kínában, Indiában vagy olyan egyéb országokban alapított vállalkozásokban való, e határozatnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2011. május 21‑én való közzétételét megelőzően történt részesedésszerzések tekintetében, amelyekben bizonyított a vállalkozások határokon átnyúló társulásai előtt álló kifejezett jogi akadályok megléte, valamint az olyan részesedésszerzések tekintetében, amelyeknek a valamely szabályozó hatóság engedélyéhez kötött és ezen időpontot megelőzően e hatóságnak bejelentett végrehajtására 2011. május 21. előtt visszavonhatatlan kötelezettséget vállaltak. |
Az eljárás és a felek kérelmei
13 |
A felperes a Törvényszék Hivatalához 2011. július 29‑án benyújtott keresetlevelével megindította a jelen keresetet. |
14 |
A Törvényszék Hivatalához 2011. november 10‑én benyújtott külön beadványában a Bizottság a Törvényszék eljárási szabályzata 114. cikkének 1. §‑a szerinti elfogadhatatlansági kifogást emelt. |
15 |
2012. január 6‑án a felperes megtette észrevételeit a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatban. |
16 |
A Törvényszék pervezető intézkedések keretében, 2012. október 5‑én felhívta a felperest, hogy jelölje meg, hogy a jelen kereset szempontjából milyen következmények származnak számára a Törvényszék T‑221/10. sz., Iberdrola kontra Bizottság ügyben 2012. március 8‑án hozott ítéletéből, valamint a Törvényszék T‑174/11. sz., Modelo Continente Hipermercados kontra Bizottság ügyben 2012. március 21‑én hozott végzéséből, 2012. december 13‑án pedig felhívta a Bizottságot, hogy tegye meg a felperes által e kérdésre adott válaszra vonatkozó észrevételeit. A felperes és a Bizottság az előírt határidőn belül válaszolt e kérdésekre. |
17 |
A felperes lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
|
18 |
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
|
A jogkérdésről
19 |
Az eljárási szabályzat 114. cikkének 1. §‑a szerint a fél kérelmére a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönt az elfogadhatatlanság tárgyában. Ugyanezen cikk 3. §‑a szerint, ha a Törvényszék másként nem határoz, az eljárás a továbbiakban szóbeli. A jelen ügyben a Törvényszék megállapította, hogy az ügy iratai elegendők ahhoz, hogy szóbeli szakasz megindítása nélkül határozzon. |
20 |
A Bizottság azt állítja, hogy a jelen kereset azon indokból elfogadhatatlan, hogy a felperes nem bizonyította sem az eljáráshoz fűződő érdekét, sem pedig azt, hogy őt a megtámadott határozat személyében érintette. |
21 |
Először a Bizottság által hivatkozott második elfogadhatatlansági kifogást célszerű megvizsgálni. |
22 |
Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében „[b]ármely természetes vagy jogi személy az első és második bekezdésben említett feltételek mellett eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket.” |
23 |
Mivel a megtámadott határozatot a hivatalos vizsgálati eljárás lezárásakor fogadták el, és nem a felperesnek címezték, személyében való érintettségét a Bíróság 25/62. sz., Plaumann kontra Bizottság ügyben 1963. július 15-én hozott ítéletében (EBHT 1963., 197. o., 223. o.) meghatározott kritériumok szerint kell értékelni. Ennek megfelelően a felperesnek kell bizonyítania, hogy a megtámadott határozat sajátos tulajdonságai, vagy olyan ténybeli helyzet folytán vonatkozik rá, amely minden más személytől megkülönbözteti, és ezáltal e határozat címzettjéhez hasonló módon egyéníti őt (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-298/00. P. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2004. április 29-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-4087. o.] 36. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). |
24 |
A felperes, annak bizonyítása céljából, hogy a vitatott szabályozást jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítő megtámadott határozat őt személyében érinti, arra hivatkozik, hogy ő az említett szabályozás kedvezményezettje. |
25 |
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely vállalkozás a Bizottság ágazati támogatási programot megtiltó határozata ellen főszabály szerint nem nyújthat be megsemmisítés iránti keresetet, ha e határozat őt csak a szóban forgó ágazathoz való tartozása miatt és az említett rendszer potenciális kedvezményezettjeként érinti. Az ilyen határozat ugyanis e vállalkozás vonatkozásában olyan általános hatályú intézkedésként jelenik meg, amely objektív módon meghatározott helyzetekre alkalmazandó, és amely általánosan és elvontan körülírt személyek kategóriája vonatkozásában fejt ki joghatásokat (lásd a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a Törvényszék T-309/02. sz., Acegas kontra Bizottság ügyben 2009. június 11-én hozott ítéletének [EBHT 2009., II-1809. o.] 47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). |
26 |
Mindazonáltal, mivel a felperes vállalkozást a kérdéses határozat nem csupán a szóban forgó ágazatban működő vállalkozásként, vagyis az érintett támogatási program potenciális kedvezményezettjeként, hanem az e rendszer címén nyújtott olyan egyedi támogatás tényleges kedvezményezettjeként is érinti, amelynek a visszatéríttetését a Bizottság elrendelte, az említett határozat által személyében érintett, és a határozat ellen benyújtott keresete elfogadható (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-15/98. és C-105/99. sz., Olaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. október 19-én hozott ítéletének [EBHT 2000., I-8855. o.] 34. és 35. pontját, valamint a Törvényszék T‑75/03. sz., Banco Comercial dos Açores kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 44. pontját). |
27 |
Ezért azt kell megvizsgálni, hogy a felperes valamely ágazati támogatási program keretében nyújtott, a megtámadott határozat által érintett olyan egyedi támogatás tényleges kedvezményezettjének minősül‑e, amelynek a visszatéríttetését a Bizottság elrendelte (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑71/09. P., C‑73/09. P. és C-76/09. P. sz., Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2011. június 9-én hozott ítéletének [EBHT 2011., I-4727. o.] 53. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fent hivatkozott Iberdrola kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 27. pontját). |
28 |
A jelen ügyben a felperes bizonyította, hogy ő a vitatott szabályozás tényleges kedvezményezettje. A keresetlevélhez ugyanis mellékletként olyan iratot csatolt, amely tanúsítja, hogy a felperes a vitatott szabályozást 2003‑ban és 2006‑ban egy Marokkóban alapított társaságban történő részesedésszerzésekre alkalmazta. Ugyanakkor a megtámadott határozat 1. cikkének (2) bekezdése és 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a felperesre nem vonatkozik az e határozatban előírt visszatéríttetési kötelezettség. |
29 |
E tekintetben a felperes az ítélkezési gyakorlatra hivatkozva először is azt állítja, hogy a személyes érintettségének alátámasztásához elegendő, hogy ő a vitatott szabályozás tényleges kedvezményezettje, mivel az említett szabályozás alapján kapott támogatások visszatérítésének kötelezettsége nem képezi e minőség elismerésének elengedhetetlen feltételét. A felperes többek között a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletből vezeti le, hogy valamely vállalkozás személyében érintettnek minősül, amennyiben olyan támogatási program előnyeiben részesült, amelynek kapcsán a támogatások visszatéríttetését általánosan elrendelték, anélkül hogy magára a vállalkozásra vonatkozna e visszatéríttetési kötelezettség. |
30 |
E tekintetben fel kell idézni a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 53. pontját, amelyre a felperes az érvelését alapítja: „[…] a támogatási program keretében nyújtott olyan egyedi támogatások tényleges kedvezményezettjei, amelyeknek visszatéríttetését a Bizottság elrendelte, e ténynél fogva […] személyükben érintettnek minősülnek […]” |
31 |
Márpedig e szövegrészt a Bíróság és a Törvényszék határozata is abban az értelemben tartalmazza, hogy a támogatási program tényleges kedvezményezettjét az e programra vonatkozó bizottsági határozat kizárólag akkor érinti személyében, ha e kedvezményezett az említett határozatban előírt visszatéríttetési kötelezettség hatálya alá tartozó támogatásban részesült (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Olaszország és Sardegna Lines kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 31. és 34. pontját; a Törvényszék T-301/02. sz., AEM kontra Bizottság ügyben 2009. június 11-én hozott ítéletének [EBHT 2009., II-1757. o.] 46–48. pontját, valamint a fent hivatkozott Modelo Continente Hipermercados kontra Bizottság ügyben hozott végzés 30. pontját). Ezért az a visszatéríttetés, amelyre a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 53. pontja utal, arra a támogatásra vonatkozik, amelyben az említett ügy felperese részesült, nem pedig általában véve a szóban forgó támogatási program keretében nyújtott támogatásokra. |
32 |
Ezt az értelmezést egyébként megerősíti a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 56. pontja, amelynek szövege a következő: „[…] már maga a visszatéríttetési előírás személyében érinti a szóban forgó program valamennyi kedvezményezettjét, amennyiben a vitatott határozat elfogadásának időpontjától kezdve ki vannak téve a nekik juttatott előnyök visszatéríttetésében megnyilvánuló kockázatnak, ez pedig hátrányosan érinti a jogi helyzetüket. Ezért e kedvezményezettek zárt körhöz tartoznak […], anélkül hogy vizsgálni kellene az olyan helyzetekre vonatkozó további feltételeket, amelyekben a Bizottság határozata nem tartalmaz visszatéríttetési előírást. Ezenkívül az a lehetőség, hogy a jogellenesnek nyilvánított előnyöket utóbb nem téríttetik vissza a kedvezményezettekkel, nem zárja ki, hogy a kedvezményezettek személyükben érintettnek minősüljenek.” |
33 |
A fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet e pontjának egyrészt az első és második, a megelőző 55. ponttal együtt értelmezett mondatából kitűnik, hogy a Bíróság az ezen ítélet egyedüli tárgyát képező azon eset vizsgálatára szorítkozott, amelyben a megtámadott aktus a felperesre vonatkozó visszatéríttetési kötelezettséget írt elő. A Bíróság ugyanis az első mondatban megállapítja, hogy a visszatéríttetési előírás a szóban forgó támogatási program minden olyan kedvezményezettjét személyében érinti, akik ki vannak téve annak a kockázatnak, hogy a kapott támogatásokat vissza kell téríteniük, a második mondatban pedig mellőzi annak a helyzetnek a vizsgálatát, amelyben a Bizottság határozata nem tartalmaz visszatéríttetési előírást. Másrészt a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 56. pontjának harmadik, szintén ugyanezen ítélet 55. pontjával együtt értelmezett mondatából kitűnik, hogy a felperesre vonatkozó ilyen visszatéríttetési kötelezettség elegendő a felperes egyénítéséhez, anélkül hogy vizsgálni kellene, hogy e kötelezettség nemzeti szinten hatásokkal jár‑e (a fent hivatkozott Modelo Continente Hipermercados kontra Bizottság ügyben hozott végzés 29. pontja). |
34 |
A Bíróság a fent hivatkozott, a felperes által említett Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletben így az adott ügy felperesének személyes érintettségét abból vezette le, hogy a megtámadott aktus előírta a felperes által kapott támogatások visszatéríttetésének kötelezettségét, függetlenül e kötelezettség kikényszerítésétől. Ezért ebből az ítéletből nem vezethető le, hogy az, ha valaki egy támogatási program tényleges kedvezményezettje, elegendő az egyénítéséhez, amennyiben e kedvezményezettre nem vonatkozik az említett program keretében nyújtott támogatásokat illetően a megtámadott aktusban előírt visszatéríttetési kötelezettség. |
35 |
E tekintetben nem releváns a Törvényszék T-425/04., T-444/04., T-450/04. és T-456/04. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2010. május 21-én hozott ítélete (EBHT 2010., II-2099. o.) sem. Kétségtelen, hogy – mint azt a felperes állítja – a Törvényszék ezen ítélet 123. pontjában kimondta, hogy a vitatott határozatnak a szóban forgó támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító rendelkezésének megsemmisítése azzal a következménnyel járna, hogy e támogatási intézkedés – amely a felperes számára kedvező egyedi intézkedés – jogellenességének megállapítása semmis lenne, ami a felperes jogi helyzetét módosító és számára előnyt biztosító jogkövetkezménynek minősül. Mint azonban a Bizottság helyesen hangsúlyozza, a Törvényszék e pontban az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatos elfogadhatósági feltételről foglalt állást, amely többek között abban különbözik a személyes érintettséggel kapcsolatos feltételtől, hogy a kereset elbírálásának eredményeként a felperes részére származó előnyre vonatkozik, nem pedig arra, hogy e felperes és a kereset tárgya között milyen különleges kapcsolat áll fenn (lásd a fenti 23. pontot, valamint az alábbi 38. pontot is). |
36 |
Végül el kell utasítani az összeegyeztethetetlennek nyilvánított program keretében nyújtott támogatás tényleges kedvezményezettjét érintő azon vagyoni kockázatra alapított érvet is, amely állítólag az ilyen összeegyeztethetetlennek nyilvánítás által a támogatások halmozásával és a de minimis támogatásokkal kapcsolatos szabályok alkalmazására gyakorolt lehetséges hatásokból ered, mivel a felperes e tekintetben megelégedett egy egyszerű állítással, nem szolgálva semmilyen magyarázattal a fent említett lehetséges hatásokról, valamint az állítólagos vagyoni kockázatról. |
37 |
A felperes másodszor azt állítja, hogy amennyiben feltételezzük, hogy ahhoz, hogy őt a megtámadott határozat által személyében érintettnek lehessen tekinteni, szükséges az általa kapott támogatások visszatéríttetésének kötelezettsége, a felperesre a jelen ügyben vonatkozik ilyen kötelezettség. A 2007. december 21‑ét megelőzően megvalósított ügyleteknek a visszatéríttetési kötelezettség hatálya alóli, a bizalomvédelem elve értelmében történő kizárása ugyanis nem végleges, mivel a Deutsche Telekom AG a T‑207/10. sz. ügyben keresetet indított a megtámadott határozat rendelkező részének e része ellen. |
38 |
A felperes ezzel az érveléssel is összekeveri a személyes érintettséggel és az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatos elfogadhatósági feltételt. Ugyanis, jóllehet az eljáráshoz fűződő érdek a keresetnek az uniós bírósághoz történő benyújtását követően bekövetkezett, különösen a felperestől és a vitatott határozattól független eseményeknek köszönhetően is fennállhat, vagy épp ellenkezőleg, megszűnhet, a természetes vagy jogi személy személyében való érintettségét a kereset benyújtásának napján kell vizsgálni, és az kizárólag a megtámadott határozattól függ. Így a valamely támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és annak visszatéríttetését elrendelő határozat által személyében érintett személy megtartja e minőségét még akkor is, ha később úgy tűnik, hogy a visszatéríttetést nem érvényesítik vele szemben (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 56. pontját, valamint Trstenjak főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó indítványa [EBHT 2011., I‑4732. o.] 81. és 82. pontját; lásd továbbá a fenti 33. pontot). |
39 |
Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a felperesnek ahhoz, hogy a megtámadott aktus által személyében érintett legyen, bizonyítania kell, hogy zárt körhöz tartozik, nevezetesen olyan csoporthoz, amely a megtámadott aktus elfogadását követően már nem növekszik (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-152/88. sz., Sofrimport kontra Bizottság ügyben 1990. június 26-án hozott ítéletének [EBHT 1990., I-2477. o.] 11. pontját, valamint a C-182/03. és C-217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I-5479. o.] 63. pontját). |
40 |
A jelen ügyben a megtámadott határozat 1. cikke (2) bekezdésének a Törvényszék által a T‑207/10. sz. ügyben történő esetleges megsemmisítése, valamint a vitatott támogatásoknak a felperessel történő ezt követő visszatéríttetése tehát azon kívül, hogy tisztán hipotetikusak, nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a felperes személyében érintett (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Iberdrola kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 42. pontját). |
41 |
A fentiekből következik, hogy a megtámadott határozat nem érinti személyében a felperest. |
42 |
A felperes ugyanakkor azt állítja, hogy a jelen esetben nem köteles bizonyítani, hogy a megtámadott határozat személyében érinti őt, mivel e határozat olyan rendeleti jellegű aktusnak tekinthető, amely az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében nem von maga után végrehajtási intézkedéseket. |
43 |
A Bizottság ezzel szemben előadja, hogy a megtámadott határozat nem minősül végrehajtási intézkedéseket maga után nem vonó rendeleti jellegű aktusnak, hivatkozva a megtámadott határozat több nemzeti végrehajtási intézkedésére, különösen pedig arra, hogy a vitatott szabályozást a spanyol jogalkotó helyezte hatályon kívül, továbbá hogy a vitatott szabályozás alapján nyújtott jogellenes támogatásokat az adóhatóságok téríttették vissza a kedvezményezettekkel, valamint hogy a szóban forgó adókedvezmény odaítélése vagy megtagadása tárgyában ugyanezek a hatóságok döntöttek. |
44 |
A felperes ezzel szemben úgy véli, hogy a Bizottság által hivatkozott intézkedések nem minősülnek az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett végrehajtási intézkedéseknek. Az állítólagos visszatéríttetési intézkedések ugyanis nem tekinthetők ilyeneknek, mivel a megtámadott határozatban foglalt visszatéríttetési előírás kötelező a Spanyol Királysággal szemben, anélkül hogy ez utóbbi mérlegelési mozgástérrel rendelkezne. Hasonlóképp, az összeegyeztethetetlennek nyilvánított vitatott szabályozás hatályon kívül helyezését, valamint a szóban forgó adókedvezmény odaítélését vagy megtagadását már a megtámadott határozat eldönti, és ezek a megtámadott határozatnak csak a jogkövetkezményei. |
45 |
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése értelmében a jelen ügyben vizsgálthoz hasonló határozat kizárólag azokra nézve kötelező teljes egészében, akiket címzettként megjelöl. Ezért a vitatott határozatból eredő előnyök megtagadásának, a már biztosított adókedvezmények eltörlésének és az e szabályozás keretében nyújtott támogatások visszatéríttetésének kötelezettsége a megtámadott határozatnak a Spanyol Királysággal, vagyis a határozat címzettjével szembeni kötelező jogkövetkezménye. |
46 |
Ezzel szemben a vitatott szabályozás kedvezményezettjei vonatkozásában a megtámadott határozat nem vált ki ilyen joghatásokat. A megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdése az említett szabályozás egyes kedvezményezettjei vonatkozásában nem határozza meg a vitatott szabályozás belső piaccal való összeegyeztethetetlenségének következményeit, mivel az összeegyeztethetetlenség e kimondása önmagában nem keletkeztet semmilyen tilalmat vagy előírást e kedvezményezettekkel szemben. Ráadásul az összeegyeztethetetlenségnek a vitatott szabályozás egyes kedvezményezettjei vonatkozásában nem feltétlenül ugyanaz a hatása. Ezért az összeegyeztethetetlenség következményeit egyénileg kell meghatározni a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok által kibocsátott olyan aktusban, mint az adóellenőrzési határozat, amely a megtámadott határozat 1. cikke (1) bekezdésének az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett végrehajtási intézkedését képezi. |
47 |
E tekintetben közömbös, hogy – mint azt a felperes állítja – a Spanyol Királyság a megtámadott határozat végrehajtása kapcsán nem rendelkezik semmilyen mérlegelési mozgástérrel. A mérlegelési jogkör hiánya olyan kritérium, amelyet kétségkívül vizsgálni kell annak megállapítása érdekében, hogy teljesül‑e a felperes közvetlen érintettségével kapcsolatos feltétel (lásd a Törvényszék T-80/97. sz., Starway kontra Tanács ügyben 2000. szeptember 26-án hozott ítéletének [EBHT 2000., II-3099. o.] 61. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ugyanakkor a végrehajtási intézkedéseket maga után nem vonó aktussal kapcsolatos, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltétel eltér a közvetlen érintettséggel kapcsolatos feltételtől (a Törvényszék T‑381/11. sz., Eurofer kontra Bizottság ügyben 2012. június 4‑én hozott végzésének 59. pontja, valamint a T‑551/11. sz., BSI kontra Tanács ügyben 2013. február 5‑én hozott végzésének 56. pontja). |
48 |
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat végrehajtási intézkedéseket von maga után, ezért pedig nem minősíthető az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett rendeleti jellegű, végrehajtási intézkedéseket maga után nem vonó aktusnak. Következésképpen a felperes által e rendelkezés utolsó tagmondatára alapított érvet el kell utasítani. |
49 |
E következtetést nem vonja kétségbe a felperes által a hatékony bírói jogvédelemhez való jog azáltal történő megsértésére alapított érv, hogy a vitatott szabályozás összeegyeztethetetlenségének a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdésében történő megállapításával szemben a felperes nem élhet semmilyen jogorvoslattal. |
50 |
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió jogon alapuló unió, amelyben az intézmények aktusai ellenőrzés alá esnek a tekintetben, hogy azok a Szerződéssel és az alapvető jogokat magában foglaló általános jogelvekkel összeegyeztethetők‑e. Ennélfogva a magánszemélyek hatékony bírói jogvédelemre jogosultak azon jogaikat illetően, amelyeket az uniós jogrendből származtatnak (lásd a Törvényszék T‑443/08. és T‑455/08. sz., Freistaat Sachsen és társai kontra Bizottság ügyben 2011. március 24‑én hozott ítéletének 55. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A jelen esetben ugyanakkor a felperes semmilyen módon nincs megfosztva a hatékony bírói jogvédelemtől. Még ha ugyanis a jelen kereset elfogadhatatlannak is bizonyul, semmi nem akadályozza meg, hogy a felperes nemzeti bíróság előtt vitassa a megtámadott határozat végrehajtási intézkedéseit, különösen pedig a vitatott szabályozásból eredő előnyök biztosítását megtagadó adóellenőrzési határozatot. A nemzeti bíróság így ezzel együtt megvizsgálhatja a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdését is, adott esetben pedig az EUMSZ 267. cikk alapján az érvényességgel kapcsolatos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel fordulhat a Bírósághoz (lásd ebben az értelemben analógia útján a fent hivatkozott Eurofer kontra Bizottság ügyben hozott végzés 60. pontját). |
51 |
Következésképpen a jelen keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani anélkül, hogy meg kellene vizsgálni a Bizottság által felhozott első, a felperes eljáráshoz fűződő érdekének hiányán alapuló elfogadhatatlansági kifogást. |
A költségekről
52 |
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, kötelezni kell a saját költségei és a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére, ez utóbbi kérelmének megfelelően. |
A fenti indokok alapján A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott: |
|
|
|
E. Coulon hivatalvezető L. Truchot elnök |
( *1 ) Az eljárás nyelve: spanyol.