FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. április 23. ( 1 )
C-7/08. sz. ügy
Har Vaessen Douane Service BV
kontra
Staatssecretaris van Financiën
„Behozatali vám alóli mentesség — 918/83/EGK rendelet — 27. cikk — Csoportos küldeményként feladott, egyenként elhanyagolható értékű áruk — Harmadik országból közvetlenül Közösségen belüli címzett részére feladott küldemények”
I – Bevezetés
1. |
Jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a Hoge Raad der Nederlanden a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28-i 918/83/EGK tanácsi rendelet ( 2 ) 27. cikkének értelmezését kéri, amely vámmentességet ír elő azon küldemények tekintetében, melyeket a címzett részére levél vagy postai csomag formájában adnak fel [helyesen: melyeket a Közösségen belüli címzett részére harmadik országból adnak fel] és elhanyagolható értékű árukat tartalmaznak. A kérdés lényegében az, hogy e mentesség vonatkozik-e, és ha igen, milyen feltételekkel, az olyan egyedi csomagok sokasága alkotta küldeményre és az e küldemény vonatkozásában tett vámáru-nyilatkozatra, amelyek minden esetben csak külön-külön tekinthetők a rendelkezésben előírt értékhatár alatti küldeményeknek. |
II – Jogi háttér
2. |
A 918/83 rendelet ( 3 ) 27. cikkének eredeti változata a következőképpen rendelkezett: „A 28. cikktől függően, [helyesen: a 28. cikk sérelme nélkül] bármely küldemény, melyet a címzett részére levél vagy postai csomag formájában adnak fel, és 10 ECU-t[ ( 4 )] meg nem haladó összértékű árucikkeket tartalmaz, importvámoktól mentesen hozható be.” |
3. |
A 2287/83/EGK rendelet ( 5 ) a 918/83 rendelet 27. cikke szerinti vámmentesség engedélyezése tekintetében egy további feltételt állított fel. A következőképpen rendelkezett: „A 918/83/EGK rendelet 27. cikke szerinti vámmentesség csak azokra a küldeményekre vonatkozik, amelyeket levél vagy postai csomag formájában és a Közösségen belüli természetes vagy jogi személy részére közvetlenül harmadik országból adnak fel.” |
4. |
E módosítás indokaként a 2287/83 rendelet harmadik és negyedik preambulumbekezdése a következőket említi: „Mivel elkerülendő, hogy gazdasági társaságok e rendelkezést kifejezetten e célra rendelt tevékenységek létrehozása vagy meglévő tevékenységek mesterséges áthelyezése révén vegyék igénybe, és így versenytorzulásokat okozzanak a közös piacon; e torzulások elkerülése érdekében indokoltnak tűnik az előbb említett – szabad forgalomba bocsátásuk előtt egy másik vámeljárás alá vont – küldemények kizárása az importvám alóli mentesség alól; ezért csak a szóban forgó – a Közösségen belüli természetes vagy jogi személy részére közvetlenül harmadik országból feladott – küldemények vámmentessége engedélyezhető.” |
5. |
A 3357/91/EGK rendelet ( 6 ) megszüntette a 918/83 rendelet 27. cikke által a postai úton történő feladás tekintetében megállapított korlátozást. |
6. |
A 3357/91 rendelet első preambulumbekezdése e módosítással kapcsolatban a következőket fejtette ki: „mivel a legutóbb a 4235/88/EGK rendelettel módosított, a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28-i 918/83/EGK tanácsi rendelet 27. cikkében a közigazgatási eljárások egyszerűsítését előíró rendelkezéseket, ha azok hatályba lépnek [helyesen: hogy azok hatékonyan érvényesülhessenek], minden elhanyagolható értékű árut tartalmazó szállítmány behozatala esetén alkalmazni kell;” |
7. |
A 3357/91 rendelettel módosított 918/83 rendelet 27. cikke jelenleg tehát így rendelkezik: „A 28. cikktől függően bármely küldemény, melyet a címzett részére levél vagy postai csomag formájában adnak fel és elhanyagolható értékű árukat tartalmaz, importvámoktól mentesen hozható be [helyesen: a 28. cikk sérelme nélkül bármely küldemény, melyet a Közösségen belüli címzett részére közvetlenül harmadik országból adnak fel és elhanyagolható értékű árukat tartalmaz, importvámoktól mentesen hozható be]. »Elhanyagolható értékű áru« olyan tényleges belső értéket képviselő árut jelent, amelynek értéke szállítmányonként nem haladja meg a 22 ECU összértéket [helyesen: olyan árut jelent, amelynek értéke szállítmányonként nem haladja meg összesen a 22 eurót].” |
8. |
A 918/83 rendelet 28. cikke bizonyos típusú árukat kiemel a vámmentesség köréből. |
III – Tényállás, előzetes döntéshozatal iránti kérelem és a Bíróság előtti eljárás
9. |
Az alapeljárás tárgya a Har Vaessen Douane Service BV vámügynök társasággal (a továbbiakban: Har Vaessen) szemben hozott adómegállapító határozat jogszerűsége. |
10. |
A holland eljárás az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben előadottak és a felek nyilatkozatai alapján alapvetően az alábbiak szerint folyt le. |
11. |
A Har Vaessen a hollandiai székhelyű holland ECS Media BV (a továbbiakban: ECS) megbízásából az 1998. november 12. és közötti időszakban kompaktlemezek, kazetták és videoszalagok szabad forgalomba bocsátása céljából vámáru-nyilatkozatokat nyújtott be. Ezen árukat az ECS holland anyavállalatának, az ECI voor Boeken en Platen BV-nek (a továbbiakban: ECI) az egyéni ügyfelei rendelték meg az ECI-től. Az ECI és leányvállalata, az ECS között fennálló megállapodás értelmében az ECI e megrendeléseket az ECS-re ruházta át, amely a megrendelt árukat egy Svájcban található elosztóközpontból szállítja ki az ügyfeleknek. |
12. |
Az árukat az ECS Svájcban készítette elő a szállítmányozásra. Ennek során az egyes ügyfelek által megrendelt árukat az adott ügyfélnek címzett külön-külön csomagokba csomagolták. A csomaghoz az ECI nevére kiállított fizetési utalványt mellékeltek, amellyel az ügyfél átvétel után fizethet. A fizetési utalványon az áru ára mellett külön szerepel egy összeg a szállítási költségekre. |
13. |
Az egyes csomagokat ezt követően a Har Vaessen összesítve a PTT Post BV (a továbbiakban: PTT) egyik hollandiai elosztóközpontjába szállította. Ebből az elosztóközpontból szállította ki végül a PTT az egyes csomagokat az ECI egyéni ügyfeleinek. |
14. |
A nyilatkozattal a Har Vaessen a 918/83 rendelet 27. cikke szerinti vámmentességet kérte, amelynek értelmében a 22 eurót meg nem haladó értékű árukat tartalmazó küldemények mentesek a vám alól. A formanyomtatvány ( 7 ) 8. rovatában címzettként a PTT került megjelölésre, a 9. rovatban a pénzügyi felelősséget viselőként az ECS és a 15. rovatban feladó/kiviteli országként Svájc. A formanyomtatványokhoz csatolták azon magánszemélyek jegyzékét, akik az egyes csomagok címzettjei voltak, valamint a nekik kiszámlázott ellenértéket. Az nem vitatott, hogy az egyes csomagokban található áruk értéke a 22 eurót nem haladta meg. |
15. |
A Har Vaessen által kért vámmentességet a holland hatóságok megtagadták. Az 1999. december 29-i határozatban felszólították a Har Vaessent, hogy a szállított árukért fizessen meg összesen 436907,60 NLG összegű vámot. Ezenfelül a határozat a Har Vaessent összesen 4468110,70 NLG összegű forgalmi adó megfizetésére is felszólította. |
16. |
A sikertelen panaszt követően a Har Vaessen keresetet nyújtott be e határozat ellen. A Gerechtshof Amsterdam a forgalmi adót megállapító határozatokat hatályon kívül helyezte, a vámokra vonatkozó keresetet azonban mint megalapozatlant elutasította. |
17. |
A Har Vaessen ezen ítélet ellen jogorvoslati kérelmet nyújtott be a Hoge Raad előtt. 2007. december 7-i határozatával a Hoge Raad az eljárását felfüggesztette, és az alábbi két kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
|
18. |
A Bíróság előtti eljárás során a Har Vaessen, a holland kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága írásbeli és szóbeli észrevételeket terjesztettek elő. |
IV – Álláspont
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
19. |
A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 918/83 rendelet 27. cikke szerinti vámmentességet olyan egyedi küldemények összesített feladására és közös vámáru-nyilatkozatára is lehet-e alkalmazni, amelyek értéke egyenként nem haladja meg a 22 eurót, összességükben azonban átlépik ezt az értékhatárt. |
20. |
A 918/83 rendelet 27. cikke előírja, hogy „bármely küldemény, melyet a címzett részére levél vagy postai csomag formájában adnak fel, és elhanyagolható értékű árukat tartalmaz, importvámoktól mentesen hozható be [helyesen: bármely küldemény, melyet a Közösségen belüli címzett részére közvetlenül harmadik országból adnak fel és elhanyagolható értékű árukat tartalmaz, importvámoktól mentesen hozható be]”. |
21. |
A 27. cikkben foglalt mentességet tágan fogalmazták meg. A hely kritériumán túl nem határolja be sem a feladók, sem a címzettek körét. Következésképpen a 27. cikk szövege felöleli azon egyedi küldeményeket is, amelyeket más egyedi küldeményekkel együtt szállítanak és jelentenek be. |
22. |
Ugyanígy kétséges a kérdést előterjesztő bíróság számára az, hogy az alapeljárásban tárgyalthoz hasonló csomagküldési mód a mentesség körébe tartozik-e. A Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárásban a felek e tekintetben két nézőpontot taglalnak. |
23. |
Egyrészt felmerült a kérdés, hogy ki a „címzettje” az ilyen csoportos küldeménynek, azok-e, akik a csomagon feltüntetett végső címzettek, vagy pedig – miként a holland kormány előadja – a PTT, amely az összesített küldeményt megkapta az egyéni címzetteknek történő kiszállítás céljából. |
24. |
Másrészt foglalkozni kell a kérdést előterjesztő bíróság azon ellenvetésével, hogy a mentesség értelméből és céljából alkalmazási területei egyfajta teleologikus szűkítésének kell-e következnie. |
1. A címzett
25. |
A holland kormány nézőpontja szerint a küldemények címzettje a PTT. A szállítmányozó ugyanis a fuvarozás érdekében egyesített egyedi küldeményeket a határátlépést követően a PTT részére adta át, amelyet azzal bíztak meg, hogy ezeket az egyéni címzetteknek kiszállítsa. Ezért a PTT a 27. cikk értelmében vett Közösségen belüli címzett. Mivel a PTT olyan küldeményt kapott, amelynek az összértéke – mint az egyedi küldemények értékének az összege – messze meghaladja a 27. cikkben meghatározott értékhatárt, a szóban forgó mentesség nem alkalmazható. |
26. |
Ezzel szemben a Bizottság nézőpontja szerint a 27. cikk értelmében vett címzettek jelen esetben az egyes csomagok egyéni címzettjei. A Bizottság tehát a kérdéses szállítmányt az egyes ügyfeleknek szánt különböző egyedi küldemények közös fuvarozásának, nem pedig a PTT-nek szánt küldeménynek tekinti, amely túllépné a 27. cikk szerinti értékhatárt. A Bizottság álláspontja szerint a szóban forgóhoz hasonló helyzet a mentesség alkalmazási körébe tartozik. |
27. |
A Bizottsággal egyet kell érteni abban, hogy a csomagok végső címzettjeit kell azok címzettjeinek tekinteni. A PTT csak közbenső állomás a logisztikai láncban, amely a szállítmányozó részére történő svájci átadással veszi kezdetét, és Hollandiában az egyes csomagok címzettjeinél, mint a 27. cikk értelmében vett címzetteknél végződik. |
28. |
A csomagokat az ECS postai küldésre kész állapotban csomagolja be, és ellátja azokat az ügyfelek hollandiai címével. A csomagokat ezért minden további nélkül akár már a svájci postán is feladhatnák, és azokat kifelé egységes küldeményként elküldhetnék a holland címzetteknek. Ennek során azonban valószínűleg ugyanúgy a holland postán és így a szállítási lánc valamely további elemén keresztül teljesülne a végső kiszállítás a holland címzetteknek. Ebben az esetben teljesen távolinak tűnne a holland postáról mint a csomagok címzettjéről beszélni azért, mert az Hollandiában végrehajtja a kiszállítást a svájci posta részére. |
29. |
Az azonban, hogy a csomagokat a svájci posta szállítja-e Hollandiába, ahol ezeket az ottani PTT szállítja ki a címzetteknek, vagy pedig a szállítási útvonal első szakaszát egy szállítmányozó veszi át, végeredményben nem befolyásolhatja az arra a kérdésre adandó választ, hogy kit kell a csomagok 27. cikk értelmében vett címzettjének tekinteni. A címzettek egyedül az egyes csomagoknak a már a szállítási lánc elején megjelölt címzettjei, nem pedig a holland PTT mint valamely többtagú szállítási lánc puszta közbenső állomása. |
30. |
A rendelet értelmének és céljának azonban nem felelhet meg az, hogy egy meghatározott szállítási módozat kedvezményben részesüljön másokkal szemben azáltal, hogy csak az egytagú szállítási mód tartozik a mentesség körébe, a többtagú szállítási lánc azonban nem. |
31. |
A szállítási lánc elemeként részt vevő fuvarozók egyike sem saját céljára „fogadja” az árut, hanem kizárólag a (tovább)szállítás céljából. |
32. |
A mentesség létrejöttének története is igazolja a norma ezen értelmezését. A 3357/91 módosító rendelet hatálybalépéséig a 27. cikk csupán olyan küldeményekre vonatkozott, amelyeket „levél vagy postai csomag formájában” adtak fel. A mentességgel összefüggő közigazgatási egyszerűsítés kiterjesztése érdekében e korlátozást a 3357/91 rendelet útján megszüntették. Következésképpen a mentesség független a szállítás módjától, tilos a megkülönböztetés aszerint, hogy a szállítás kizárólag magánvállalkozás vagy a magán- és a postai szállítás kombinációja útján történik. A többtagú szállítási lánc esetében sem a fuvarozók valamelyikét kell a 27. cikk értelmében vett címzettnek tekinteni. |
33. |
Végül a szóban forgó esetben tett nyilatkozat benyújtásának módjából is következik, hogy az egyes ügyfeleket – és nem a PTT-t – kell az egyedi küldemények címzettjeinek tekinteni. |
34. |
A vámáru-nyilatkozat 8. rovatában ugyan a PTT-t tüntették fel címzettként, és nem például „különböző személyeket”. Ez azonban – miként azt a Bizottság is előadja – nem releváns. ( 8 ) Mivel a nyilatkozat benyújtása körülményeinek átfogó értékelése csak arra engedhet következtetni, hogy a szóban forgó szállítást mindazonáltal az egyes ügyfeleknek szánt különböző egyedi küldemények együttes szállításaként jelentették be. Ennek megfelelően a vámáru-nyilatkozathoz csatolták azon egyének listáját, akik az egyes csomagok címzettjei voltak. |
35. |
Továbbá a mellékelt listából kitűnt minden egyes csomag értéke. Ezen információk feltüntetésének viszont csak nagyszámú egyéni címzettnek szánt egyedi küldemények bejelentésével összefüggésben van értelme. |
36. |
Végezetül még egy lehetséges ellenvetéssel kell foglalkozni, amelyet ugyan a folyamatban lévő eljárásban a felek nem adtak elő, arra azonban röviden mégis ki kell térni. Ez azzal a követelménnyel függ össze, hogy az árukat a 27. cikk értelmében a Közösségen belüli címzett részére közvetlenül harmadik országból kell feladni. Azzal az ellenvetéssel lehetne élni, hogy a jelen esetben az árukat nem közvetlenül a címzett részére adták fel, mivel azokat először a PTT-nek szállították le. Azonban az alábbiakban kifejtettek szerint a „közvetlenség” feltételének a rendeletben más értelme van. |
37. |
Azt a feltételt, hogy a küldeményt „közvetlenül harmadik országból” kell feladni, a 2287/83 módosító rendelet iktatta a 27. cikkbe. E rendelet harmadik és negyedik preambulumbekezdése szerint meg kell akadályozni, hogy gazdasági társaságok kifejezetten e célra rendelt tevékenységek létrehozása vagy meglévő tevékenységek mesterséges áthelyezése révén versenytorzulásokat okozzanak a közös piacon. E versenytorzulások megakadályozása érdekében a szabad forgalomba bocsátásuk előtt más vámeljárás alá vont küldeményeket ki kell zárni a 918/83 rendelet 27. cikkének alkalmazási köréből. |
38. |
A közvetlenség kritériumával tehát a vámmentességet – amint azt a Bizottság helyesen előadta – csupán akkor kell kizárni, ha az árut ezt megelőzően más vámeljárás alá vonták. Ezen a ponton példaként a Bizottság azt esetet vetette fel, ha az árut előbb vámraktárba vitték. A kérdést előterjesztő bíróságra hárul annak megállapítása, hogy a szóban forgó esetben az árut előzőleg más vámeljárás alá vonták-e. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben e tekintetben előadottakból mindenesetre nem lehet arra következtetni, hogy a kérdéses árukat előzőleg más vámeljárás alá vonták. |
39. |
Még ha valaki a „közvetlenség” kritériumát mégis máshogyan kívánná értelmezni, az sem vezetne eltérő eredményre a szóban forgóhoz hasonló esetben. Ha ugyanis a PTT-t nem lehet címzettnek tekinteni, mivel az csak a szállítási lánc semleges tagja, úgy az a szállítás közvetlenségét sem törheti meg a feladó és a címzett között. |
40. |
Összefoglalva megállapítható, hogy a szóban forgó szállítás esetében az ügyfeleknek szánt különböző egyedi küldemények összevont szállításáról van szó, és nem a PTT a 27. cikkben előírt értékhatár feletti összesített küldemény címzettje. |
2. A mentesség értelme és célja
41. |
A 3357/91 rendelet első preambulumbekezdésére utalva, amely a mentesség céljaként a „közigazgatási eljárás egyszerűsítését” nevezi meg, a kérdést előterjesztő bíróság tekintetbe veszi, hogy a 918/83 rendelet 27. cikkének hatálya csak olyan tényállásokra terjedhet ki, amelyekben a nyilatkozat benyújtásával összefüggő közigazgatási költségek meghaladnák a beszedhető vám összegét. Mivel ez a közigazgatási költségek és a vám összege közötti aránytalanság a közös vámáru-nyilatkozat esetén nem szükségszerűen állna fenn, kérdéses, hogy az ilyen küldeményekre is kiterjed-e a mentesség. |
42. |
Ezt az elgondolást a 27. cikk szövege mindenesetre nem támasztja alá. Ez a rendelkezés nem követeli meg a vám kivetéséhez kapcsolódó közigazgatási költségek és az egyedi küldeményre kivetendő vám közötti aránytalanságot. A 27. cikk egyedül az egyedi küldemények értékét veszi alapul, és ilyenformán nem tesz különbséget a vámáru-nyilatkozat benyújtásának módja szerint sem. Szövege szerint tehát a vámmentesség nem korlátozódik azon csekély értékű küldeményekre, amelyeket egyenként jelentenek be, és ezzel viszonylag magas közigazgatási költséget okoznak. Sokkal inkább arról van szó, hogy a 27. cikk szövege azokat a csekély értékű küldeményeket is minden további nélkül magában foglalja, amelyeket a kereskedőként eljáró feladó egyidejűleg nagy számban összesítve ad fel, és emiatt a vámáru-nyilatkozat esetleges közös benyújtásakor messze alacsonyabb közigazgatási költséget okoznak. Az elvileg megállapítandó vám és az ennek révén keletkező közigazgatási költségek aránya a 27. cikk szövege szerint nem játszik szerepet. |
43. |
Az első preambulumbekezdésből sem szűrhető le, hogy a vámmentesség csak akkor biztosítható, ha az adott esetben aránytalanság áll fenn a vámmegállapítás közigazgatási költségei és a vám mindenkori összege között. Az első preambulumbekezdés csupán azt a – 27. cikk által követett – célt juttatja kifejezésre, hogy egyszerűsíteni kell a vámmegállapítással kapcsolatos közigazgatási eljárást. |
44. |
Végül a közös vámáru-nyilatkozat a vámhatóságok számára ugyancsak a közigazgatási eljárás egyszerűsítésével jár együtt. Az adatok, amelyeket egyébként minden egyedi küldemény esetében külön kellene megadni, összefoglalva találhatók egyetlen kérelemben. Ha a közös nyilatkozatot alapvetően kizárnák a mentesség alkalmazási köréből, tehát a csekély értékű küldeményeket csak azért vámolnák el, mert azokat közösen, egyetlen vámeljárás iránti kérelemben jelentik be, az a közigazgatási eljárás egyszerűsítésének célját semmiképpen sem szolgálná. Ennek ugyanis az lenne a következménye, hogy a bejelentő ehelyett az egyedi küldemények sokaságát jelentené be annak érdekében, hogy vámmentességben részesüljön. Ez tetemes többletköltséget jelentene a vámhatóságoknak anélkül, hogy bármilyen hozadéka lenne. A kereskedőként eljáró feladó ellenben ezen egyenkénti bejelentést automatizálással könnyen elintézhetné. |
45. |
A szövegében tágan megfogalmazott 27. cikk javasolt teleologikus szűkítésnek tehát nincs helye. |
3. Következtetés
46. |
Következésképpen az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy hivatkozni lehet a 918/83 rendelet 27. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az e cikkben foglalt mentességre a 22 euró összeget meg nem haladó értékű egyedi küldemények együttes feladása esetén, ha az egyedi küldeményeket a Közösségen belüli egyéni címzettek részére küldték, és az árukat előzőleg nem vonták más vámeljárás alá. |
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
47. |
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 918/83 rendelet 27. cikke szerinti mentesség akkor is alkalmazható-e, ha a mindenkori küldemény címzettjének szerződéses partnere a Közösségben rendelkezik székhellyel, vagy ez csak akkor alkalmazható, ha a címzett szerződéses partnere abban a harmadik országban rendelkezik székhellyel, amelyből az érintett árut küldték. Ugyanis a szóban forgó ügyben a küldemény alapjául szolgáló adásvételi szerződés nem a címzett és a svájci feladó, hanem a címzett és egy holland vállalkozás között áll fenn. Ez utóbbi utasítására aztán a Svájcban található raktárából megküldik az árukat a holland címzettek részére. |
48. |
A 918/83 rendelet szövegéből nem adódik az, hogy a vámmentesség csak akkor alkalmazható, ha az áru feladója és címzettje között szerződéses kapcsolat áll fenn. A rendelet 27. cikke a feladás puszta tényét veszi alapul, és csak arról rendelkezik, hogy az árukat közvetlenül harmadik országból a Közösségen belüli címzett részére adják fel. Az nem bír jelentőséggel, hogy az áruk címzettjének szerződéses partnere hol rendelkezik székhellyel, vagy hogy a feladó és a címzett jogviszonyban állnak-e egymással. Nem az eladó és a vevő, hanem a feladó és a címzett fogalmakat választották. |
49. |
A „közvetlenség” kritériuma, miként az már fent kifejtésre került, ( 9 ) csak azokat a küldeményeket zárja ki a vámmentesség köréből, amelyeket előzőleg más vámeljárás alá vontak. E feltételből tehát nem szűrhető le az, hogy a feladó és a címzett között szerződéses kapcsolatnak kellene fennállnia. |
50. |
Következtetésként a következőt kell tehát megállapítani: a 918/83 rendelet 27. cikke a vámmentességét nem teszi attól függővé, hogy a feladó a címzett szerződéses partnere-e. |
51. |
Végezetül azt kell megvizsgálni, hogy a visszaélés megakadályozásának indokai a rendelet más értelmezése mellett szólnak-e. |
52. |
A holland kormánynak az a meglátása, hogy az ECI magatartása e tekintetben visszaélésszerű, mivel az már a kezdetektől azt célozta, hogy az érintett árukra tekintettel ne kelljen hozzáadottérték-adót fizetnie. A holland vámeljárásról szóló törvény (Douaneregeling) 101. cikke értelmében az olyan árukra, amelyek a 918/83 rendelet 27. cikke szerinti vámmentesség alá esnek, nem kell hozzáadottérték-adót sem felszámítani. |
53. |
A holland kormány utal arra, hogy az ECI azért, hogy a hozzáadottérték-adó alóli mentességben részesüljön, az árukat előbb Hollandiából Svájcba szállította, hogy azokat onnan kiszállíttassa hollandiai vevői részére. Szerinte ez a magatartás versenytorzulásokhoz vezet, mivel az a feladó, aki az áruját közvetlenül Hollandiából a holland vevői részére adja fel, hozzáadottérték-adót köteles fizetni. Az ilyen visszaélések megakadályozása érdekében a 918/83 rendelet 27. cikkét olyan szűken kell értelmezni, hogy a szóban forgóhoz hasonló esetekben ne lehessen vámmentességet igénybe venni. |
54. |
A holland kormány tehát azt nem állapítja meg, hogy a szóban forgó vállalat visszaélésszerűen részesül vámmentességben. A holland kormány által vázolt tényállásból egyébiránt az sem is tűnik ki, hogy a vállalkozás azért választja szállítási modelljét, hogy visszaélésszerűen részesüljön vámmentességben. A Hollandiából való közvetlen feladás esetén eleve nem számítanának fel vámot, a küldő vállalat a Svájcból való feladással így nem tesz szert semmiféle vámelőnyre. |
55. |
A holland kormány azonban arra hivatkozik, hogy a vállalat visszaélésszerűen hozzáadottértékadó-mentességhez jut. |
56. |
A 77/388/EGK irányelv 14. cikke (1) bekezdése d) pontja hatályának bizonyos termékek végleges behozatalára kivetett hozzáadottérték-adó alóli mentességek tekintetében történő meghatározásáról szóló, 1983. március 28-i 83/181/EGK tanácsi irányelv ( 10 ) 22. cikke előírja, hogy a tagállamok adómentességet adhatnak a 10 eurónál magasabb, de a 22 euró összértéket meg nem haladó termékek behozatalára. ( 11 ) Hollandia élt ezzel a lehetőséggel, és a csekély értékű áruk behozatalát mentesítette a hozzáadottérték-adó alól. A holland jog e tekintetben a hozzáadottérték-adó alóli mentesítést a 918/83 rendelet 27. cikke alapján biztosítandó vámmentességhez kapcsolja. |
57. |
Nem lehet meggyőző a vámmentesség tényének megszorító értelmezése annak érdekében, hogy a hozzáadottérték-adóval kapcsolatos visszaélést megakadályozza. A vámmentesség és a hozzáadottérték-adó megfizetésének potenciális, visszaélésszerű elkerülése közötti összefüggés ugyanis csak az erre vonatkozóan a holland jog által előírt kapcsolatból következik. |
58. |
Míg a 83/181 irányelv 22. cikke (1) bekezdésének első fordulata azon áruk tekintetében, amelyek értéke 10 euró alatt van, kötelező adómentességet ír elő, addig 22. cikkének (2) bekezdése, amelyre a Bizottság is utalt, a tagállamok számára megnyitja a lehetőséget, hogy ebből az adómentességből kiemeljék a csomagküldő-kereskedelem keretében behozott termékeket. |
59. |
Ezért a hozzáadottérték-adóval kapcsolatos potenciális visszaéléssel szemben a hozzáadottérték-adóra vonatkozó szabályozás keretében lehet hatékonyan küzdeni. Ez a vámmentesség keretében nem késztet a 918/83 rendelet 27. cikkének megszorító értelmezésére. |
60. |
Végül a Bíróság a hozzáaadottérték-adó terén az adókedvezmény megtagadását megengedhetőnek vélte, amennyiben a szóban forgó ügylet olyan adóelőnyt eredményez, amelynek megengedhetősége ellenkezik e rendelkezések céljával, és több objektív nézőpontból világos, hogy a szóban forgó ügyletekkel lényegében adókedvezményt kívántak elérni. ( 12 ) Ezzel a Bíróság azt állapította meg, hogy megakadályozható az adókedvezmény joggal való visszaélés útján történő megszerzése. |
61. |
Az olyan hozzáadottérték-adó alóli mentességgel való lehetséges visszaéléssel szembeni kifogást, amely a nemzeti jogban a vámmentességhez kapcsolódik, éppen emiatt a hozzáadottérték-adó alóli mentesítés keretében kell vizsgálni, és nem vezethet a 918/83 rendelet 27. cikkének a tág megfogalmazásával ellentétes, megszorító értelmezéséhez. |
V – Végkövetkeztetések
62. |
A fenti megállapításokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a holland Hoge Raadnak a következőképpen válaszoljon:
|
( 1 ) Eredeti nyelv: német.
( 2 ) HL L 105., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 1. kötet, 419. o.; módosította a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló 918/83/EGK rendelet módosításáról szóló, 1991. november 7-i 3357/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 318., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 236. o.) (a továbbiakban: 918/83 rendelet vagy rendelet).
( 3 ) A 2. lábjegyzetben hivatkozott 918/83 rendelet.
( 4 ) Az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június 17-i 1103/97/EK tanácsi rendelet (HL L 162., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 81. o.) úgy rendelkezik, hogy az ECU-re való minden hivatkozást – 1 euró = 1 ECU árfolyamon – az euróra való hivatkozás vált fel. A továbbiakban ezért – a szó szerinti idézeteket kivéve – az „ECU”-t „euró”-val helyettesítem. Lásd a C-294/02. sz., Bizottság kontra AMI Semiconductor Belgium és társai ügyben hozott ítélet (EBHT 2005., I-2175. o.) 32. pontját is.
( 5 ) A vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló 918/83/EGK tanácsi rendelet 127. cikkének végrehajtásáról szóló, 1983. június 29-i 2287/83/EGK bizottsági rendelet (HL L 220., 12. o.).
( 6 ) A 2. lábjegyzetben hivatkozott 3357/91 rendelet.
( 7 ) A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2454/93 rendelet 37. mellékletének II. címe.
( 8 ) Lásd ehhez W. de Wit főtanácsnok 2006. július 13-i indítványának 4.3.18. pontjában kifejtetteket is, amelyek a Hoge Raad előzetes döntéshozatalra utaló határozatának a részét képezik.
( 9 ) Lásd a jelen indítvány 38. és azt követő pontjait.
( 10 ) Az 1988. június 13-i 88/331/EGK tanácsi irányelv (HL L 151., 79. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 131. o.) által módosított 83/181 irányelv.
( 11 ) A 10 euró alatti értékű árukra az irányelv kötelező mentesítést ír elő a hozzáadottérték-adó alól.
( 12 ) A C-255/02. sz., Halifax és társai ügyben 2006. február 21-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-1609. o.) 74. és 75. pontja és a C-425/06. sz. Part Service ügyben hozott ítélet (EBHT 2008., I-897. o.) 42. pontja.