7.6.2008 |
HU |
Az Európai Unió Hivatalos Lapja |
C 142/3 |
A Bíróság (negyedik tanács) 2008. április 24-i ítélete (a Verwaltungsgericht Köln [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Arcor AG & Co. KG. kontra Bundesrepublik Deutschland
(C-55/06. sz. ügy) (1)
(Távközlés - 2887/2000 EK rendelet - A helyi hurok átengedése - A díjak költségalapúságának elve - Költségek - A befektetett tőke kamatai - A befektetett eszközök értékcsökkenése - A helyi távközlési infrastruktúra értékelése - Jelenlegi költségek és múltbeli költségek - A számítás alapja - Tényleges költségek - Már megfizetett költségek és előrelátható költségek - A költségek igazolása - Alulról felfelé és felülről lefelé építkező analitikus modell - Részletes nemzeti szabályozás - A nemzeti szabályozó hatóságok mérlegelési mozgástere - Bírósági felülvizsgálat - A tagállamok autonóm eljárása - Az egyenértékűség elve és a tényleges érvényesülés elve - A bejelentett üzemeltető díjait engedélyező határozatok kedvezményezettek általi, bíróság előtti vitatása - Bizonyítási teher - Felügyeleti eljárás és bírósági eljárás)
(2008/C 142/03)
Az eljárás nyelve: német
A kérdést előterjesztő bíróság
Verwaltungsgericht Köln
Az alapeljárás felei
Felperes: Arcor AG & Co. KG.
Alperes: Bundesrepublik Deutschland
A következő részvételével: Deutsche Telekom AG
Tárgy
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Verwaltungsgericht Köln – A helyi hurok átengedéséről szóló, 2000. december 18-i 2887/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 336., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 26. kötet, 83. o.) 1. cikke (4) bekezdésének, 3. cikke (3) bekezdésének és 4. cikkének értelmezése
Rendelkező rész
1. |
A befektetett tőkéhez kapcsolódó kamatok és a helyi hurok létesítéséhez használt befektetett eszközök értékcsökkenése beletartoznak azokba a költségekbe, amelyeket figyelembe kell venni a helyi hurok hozzáférési díjai költségalapúságának a helyi hurok átengedéséről szóló, 2000. december 18-i 2887/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében előírt elvének megfelelően. |
2. |
A helyi hurok hozzáférési díja költségalapúságának a 2887/2000 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében előírt elvének alkalmazása keretében a nemzeti szabályozó hatóságoknak a bejelentett üzemeltető költségei számítási alapjának meghatározása érdekében a tényleges költségeket kell figyelembe venniük, vagyis a bejelentett üzemeltető által már megfizetett költségeket, valamint az előrelátható költségeket, mely utóbbiak adott esetben a hálózat, illetve annak egyes elemei újrabeszerzési költségeinek értékelésén alapulnak. |
3. |
A 2887/2000 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján a nemzeti szabályozó hatóság kérheti, hogy a bejelentett üzemeltető közölje a szükséges információkat a helyi hurok hozzáférési díja költségalapúsága elvének alkalmazása keretében figyelembe vett költségeket igazoló dokumentumokra vonatkozóan. Mivel a közösségi jog nem rendelkezik az ellenőrizendő számviteli dokumentumokra vonatkozóan, egyedül a nemzeti szabályozó hatóságok feladata az alkalmazandó jog szerint megvizsgálni, hogy a bemutatott dokumentumok a legmegfelelőbbek-e a költségszámítás érdekében. |
4. |
A közösségi jog nem zárja ki, hogy a helyi hurok hozzáférési díja költségalapúsága elvének alkalmazása keretében, teljes és ellenőrizhető számviteli dokumentumok hiányában a nemzeti szabályozó hatóságok határozzák meg a költségeket az alulról felfelé illetve felülről lefelé építkező analitikus költségmodell alapján. |
5. |
A tagállamoknak a 2887/2000 rendelet 1. cikkének (4) bekezdésében biztosított azon lehetőség, hogy részletesebb nemzeti intézkedéseket hozzanak, nem teheti alkalmazhatatlanná a helyi hurok hozzáférési díja költségalapúságának az említett rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében megállapított elvét. |
6. |
A 2887/2000 rendelet 4. cikke (1) és (2) bekezdésének rendelkezéseiből következik, hogy a bejelentett üzemeltetők a helyi hurok átengedéséért felszámított díjainak vizsgálata során, tekintettel az említett rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében megállapított díjazási elvre, a nemzeti szabályozó hatóságok az e díjak különböző szempontjainak értékelését lefedő, és az árak, azaz a javasolt díjak módosítására is kiterjedő jogkörrel rendelkeznek. E kiterjedt jogkör vonatkozik a bejelentett üzemeltetők által viselt költségekre is, mint például a befektetett tőkével kapcsolatos kamatok és a befektetett eszközök értékcsökkenése, azok számítási alapjára, valamint az említett költségek számviteli igazolási modelljeire is. |
7. |
A bejelentett üzemeltető helyi hurokja átengedéséért felszámított díjaira vonatkozó nemzeti szabályozó hatósági határozatok tekintetében egyedül a tagállamok feladata – az őket megillető eljárási autonómia keretében, az egyenértékűség elvének és a bírói jogvédelem hatékonysága elvének tiszteletben tartása mellett – meghatározni a hatáskörrel rendelkező bíróságot, a jogvita jellegét és következésképpen a bírósági felülvizsgálat szabályait. Ilyen körülmények között a nemzeti bíróságnak biztosítania kell a helyi hurok említett rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében megállapított díjazási elvnek megfelelő szabályok szerinti átengedését illetően a 2887/2000 rendeletből eredő kötelezettségek átlátható, tisztességes és megkülönböztetéstől mentes feltételek közötti tényleges teljesítését. |
8. |
A 2887/2000 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése az 1997. október 6-i 97/51/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított 90/387 irányelv 5a. cikkének (3) bekezdésével együtt értelmezve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok oly módon értelmezzék és alkalmazzák a jogorvoslat gyakorlására vonatkozó belső szabályokat, hogy a helyi hurok hozzáférési díjainak engedélyezését bíróság előtt ne csak az ilyen határozat címzettjének minősülő vállalkozás vitathassa, hanem az említett rendelet értelmében vett, a határozat által jogaikban potenciálisan érintett kedvezményezettek is. |
9. |
A 2887/2000 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy a helyi hurok hozzáférési díjaira vonatkozó, a nemzeti szabályozó hatóság által az említett rendelet 4. cikke szerint folytatott felügyeleti eljárás során a bejelentett üzemeltetőre hárul azon bizonyítási teher, hogy a díjai tiszteletben tartják a költségalapúság elvét. A tagállamok feladata viszont megállapítani a bizonyítási tehernek a bejelentett üzemeltető díjainak engedélyezésére vonatkozóan határozatot hozó nemzeti szabályozó hatóság és az e határozatot vitató kedvezményezett közötti megosztását. Szintén a tagállamok feladata – az eljárási szabályaiknak megfelelően, valamint az egyenértékűség és a bírói jogvédelem hatékonysága közösségi elvének tiszteletben tartásával – megállapítani e bizonyítási teher megosztásának a bejelentett üzemeltető helyi hurokjához való hozzáférésért felszámított díjai engedélyezésére vonatkozó nemzeti szabályozó hatósági határozat bíróság előtti vitatása során alkalmazandó szabályait. |