A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK A magánszektor meghatározóbb szerepéről, a fejlődő országok inkluzív és fenntartható növekedésének elérése érdekében /* COM/2014/0263 final */
1.
Bevezetés
1.1.
A magánszektor szerepe a fejlesztés elősegítésében
Széles körben
elterjedt nézet, hogy a méltányos munka a legjobb módja a szegénységből
való kitörésnek. A fejlődő országokban a munkahelyek mintegy 90%-a a
magánszektorban található, amely ily módon nélkülözhetetlen partner a
szegénység elleni küzdelemben. A magánszektorra a fenntartható
mezőgazdasági termelésnél befektetőként is szükség van, hiszen
2050-re a világ lakossága eléri a 9 milliárd főt, akiknek élelmiszert kell
előállítani. Az alacsony széndioxid-kibocsátású és erőforrás-hatékony
megoldásokba történő befektetések, illetve az ezen területen megvalósuló
innováció révén a magánszektor kiemelt szerepet játszik az inkluzív zöld
gazdaságra történő átállásban. Mivel a magánszektor a fejlődő országokban
jelentős potenciállal rendelkezik az inkluzív és fenntartható növekedés
megteremtése terén, a magánszektor érdekelt felei, tehát az üzleti
vállalkozások, pénzügyi közvetítők, egyesületek és a munkavállalói,
illetve munkáltatói szervezetek egyre aktívabb szerephez jutnak a fejlesztés
területén, mind a finanszírozás forrásaként, mind pedig a kormányok, nem
kormányzati szervezetek és donorok partnereiként.
1.2.
Az Európai Unió magánszektor-fejlesztési támogatása:
eredmények és tanulságok
Az Európai Bizottság
szorosan együttműködik a fejlődő országok kormányaival, hogy
segítse őket a magánszektor fejlesztésének támogatását célzó politikák
kidolgozásában és végrehajtásában. A Bizottság továbbá jelentős támogatást
nyújt számos tevékenységi területen, például a szabályozói reformok, a
kapacitásépítés és az üzletfejlesztési szolgáltatások területén, amelyek
középpontjában a helyi mikro-, kis- és középvállalkozások megerősítése
áll. Az elmúlt tíz évben a Bizottság által a magánszektor fejlesztéséhez nyújtott
támogatás elérte az évente átlagosan 350 millió EUR összeget. Ez a fejlesztési
segélyekkel és a tagállami magánberuházásokkal együtt hozzájárult ahhoz, hogy
az EU kiemelt szereplővé váljon a partnerországok helyi
magánszektor-fejlesztésében. A regionális támogatásötvöző lehetőségek
kialakításával a Bizottság új eszközök fejlesztésébe fogott, amelyek
hozzájárulnak a magánszektor fejlesztési célkitűzéseinek megvalósításához.
A támogatások stratégiai felhasználása lehetővé teszi a Bizottság számára,
hogy további fejlesztési finanszírozást mozgósítson az infrastrukturális
beruházásokhoz, és elősegítse a mikro-, kis- és középvállalkozások
finanszírozáshoz jutását. Az EU innovatív finanszírozási eszközöket is használ,
például garanciavállalást a kereskedelmi bankok által kkv-knek nyújtott
hitelezés fellendítéséhez, és kockázati tőkét olyan alapokba történő
befektetéshez, amelyek a kkv-k energiahatékonysági projektjeihez nyújtanak
hitelt vagy beruházást. A támogatásötvözés fokozása a fejlesztésfinanszírozó
intézményekkel való együttműködésben szintén elősegíti a magánszektor
finanszírozási forrásként való szerepvállalását. A magánszektor fejlesztéséhez
nyújtott korábbi sikeres uniós támogatások jövőbeli fellépéseket
ösztönző példáit e közleményben mutatjuk be. A magánszektor
fejlesztéséhez 2004 és 2010 között nyújtott uniós támogatásról szóló értékelés[1]
megerősítette a Bizottság által a partnerországokban a magánszektor
fejlesztéséhez nyújtott jelentős hozzájárulást, és meghatározta a
jövőbeli programok és stratégiák fejlesztésének módjait, amelyek közé
tartoznak a következők: (i) nagyobb hangsúlyt kell fektetni a méltányos
munkalehetőségek teremtésére; (ii) a magánszektor szerepvállalásának
érvényesítése az Unió teljes támogatási portfoliójában; (iii) hatékonyabban
kell érvényesíteni az olyan horizontális kérdéseket, mint például a méltányos
munka programja, a nők és fiatalok foglalkoztatása és az emberi jogok,
valamint (iv) a diagnosztizálás és az eredmények mérésének javításával
erősíteni kell a magánszektor fejlesztési támogatásának operatív
hatékonyságát és hatását.
2.
Stratégiai keretrendszer a
magánszektor szerepének megerősítéséhez, az inkluzív és fenntartható
növekedés elérése érdekében
A korábbi
eredményekből és tanulságokból kiindulva, valamint az érdekelt felekkel
folytatott konzultáció[2] során
kapott visszajelzések figyelembe vételével e közlemény stratégiai keretrendszer
kialakítására tesz javaslatot, amely megerősíti a magánszektor inkluzív és
fenntartható növekedés elérésében játszott szerepét. E keretrendszer két olyan
szintet tartalmaz, amelyen az EU többletértéket teremthet és hatékonyan
kiegészítheti a tagállamok, a fejlesztést finanszírozó intézmények és az egyéb
fejlesztési partnerek fellépéseit. Ami a
magánszektor fejlesztésének támogatását illeti, a Bizottság továbbra is a
kormányok és vállalkozói közvetítő szervezetek kiemelt partnere kíván
maradni a fejlődő országokban a lehetőségeket teremtő
üzleti környezet és a méltányos munkahelyeket, közbevételeket létrehozó, a
globálisan integrált piacok lehetőségeit kiaknázó helyi vállalkozások
fejlesztésének támogatásában[3]. Így a
Bizottság új módokat keres arra, hogy az uniós támogatás eredményes és hatékony
teljesítése érdekében kiaknázza a magánszektor mint finanszírozási partner,
megbízott végrehajtó, tanácsadó vagy közvetítő által nyújtott
lehetőségeket, nem csupán a helyi magánszektor fejlesztése területén,
hanem az uniós fejlesztési együttműködés más területein is, mint például a
fenntartható energia, a fenntartható mezőgazdaság és agrárüzletág, a
digitális és fizikai infrastruktúra, valamint a zöld és a szociális szektorok. A javasolt
keretrendszer a magánszektort nem csupán fejlesztési együttműködési
partnernek tekinti, hanem kitér azokra az intézkedésekre és eszközökre is,
amelyekkel a magánszektort a főtevékenységéhez kapcsolódó stratégiája
részeként segítheti a pozitív fejlesztési eredmények elérésében. Ez azt
jelenti, hogy a Bizottság a vállalatok saját fejlesztési szerepvállalásának
elősegítőjeként komolyabb szerepet kíván játszani, például azáltal,
hogy támogatja a felelős beruházásokat a fejlődő országokban,
vagy az ellátási láncok és termelési minták fenntartható kezelését. E stratégiai
keretrendszert a 2014-2020 közötti uniós fejlesztési támogatások programozása
is tükrözi az olyan nemzeti és regionális magánszektor-fejlesztési stratégiák
tekintetében, mint például az AKCS-EU közös munka az AKCS-országokban a
magánszektor fejlesztésének új együttműködési keretrendszerével
kapcsolatban, olyan tematikus programok szintjén, amelyek a magánszektor szerepvállalását
horizontális kérdésként kezelik, és az olyan ágazati intervenciókban, amelyek
célja, hogy a magánszektorral való együttműködést érvényesítsék a
mezőgazdaság, a fenntartható energia és az infrastruktúra, valamint a zöld
és a szociális szektor területén.
2.1. Alapelvek
a magánszektor az uniós fejlesztési együttműködésben játszott szerepének
megerősítéséhez
A magánszektor
fejlesztéséhez nyújtott uniós támogatást és az EU szerepvállalását mind a
helyi, mind pedig a nemzetközi magánszektorral kapcsolatban világos elvek
vezérlik, amelyek kiegészítik a segélyhatékonysági alapelveket, és céljuk, hogy
ösztönözzék az uniós tagállamok, a finanszírozó intézmények és az EU egyéb
fejlesztési partnereinek erőfeszítéseit. –
Középpontban
a munkahelyteremtés, az inkluzív jelleg és a szegénység csökkentése. A
programokat és a partnerségeket úgy kell kialakítani, hogy azok hozzájáruljanak
a szegénység csökkentéséhez, például a méltányos munkalehetőségek, a jobb
munkakörülmények, az informálisról a formális gazdaságra történő fokozatos
átállás, illetve a nők és lányok, fiatalok és kiszolgáltatott csoportok
gazdasági szerepvállalása megerősítésének segítségével. –
A
magánszektor differenciált megközelítése. A
magánszektorban megvalósuló tevékenység több formában is történhet, és a gazdasági
fejlődésre gyakorolt hatása is sokféle lehet. A magánszektor rendkívül
sokszínű, az egyéni vállalkozóktól a multinacionális nagyvállalatokig és
pénzintézetekig; a részvényesi értéket termelő vállalatoktól az
emberközpontú társadalmi vállalkozásokig, szövetkezetekig, valamint
munkavállalói és munkáltatói szervezetekig. Működhetnek helyi, nemzeti,
regionális vagy nemzetközi szinten, vidéki vagy városi térségekben, a formális
vagy informális szektorban, és nagyon eltérő ország-kontextusokban. A
magánszektor minden egyes szereplőjének más körülményekre és
ösztönzőkre van szüksége ahhoz, hogy hozzájárulhasson a fejlődéshez,
támogatásukhoz és fejlesztési szerepvállalásukhoz pedig differenciált
megközelítések szükségesek. –
Lehetőségek
teremtése piaci alapú megoldások segítségével. Miközben
szem előtt kell tartani, hogy a donorok intézkedései nem torzíthatják a
piacot, nagyobb hangsúlyt kell fektetni a fejlesztési támogatás piacfejlesztést
katalizáló potenciáljának kiaknázására a partnerországokban. Jelenleg még
kiaknázatlan lehetőség a helyi vállalkozókra vonatkozó üzleti
lehetőségek megteremtése olyan programokkal, amelyek piaci alapú
megközelítéssel teljesítik a támogatást, pl. a helyi vállalkozásokkal mint
végrehajtó partnerekkel, vagy beruházások és szolgáltatások teljesítőivel
történő együttműködésben, vagy szociális programok által, amelyek
inkább pénzbeli támogatást nyújtanak, nem pedig természetbeni támogatást,
hiszen az előbbinek az a kiegészítő előnye, hogy ösztönzi a
vásárlóerőt és a keresletet az alacsony jövedelmű lakosság körében. –
Egyértelmű
kritériumok betartása a magánszektor szereplőinek nyújtott közvetlen
támogatásokban. Míg a hivatalos fejlesztési támogatás
egyértelműen indokolt makro- és középszintű beavatkozás esetében, a
mikrovállalkozások szintjén is hatékony lehet a helyi vállalkozásfejlesztés
felgyorsításában, vagy a piaci hiányosságok leküzdésében és a szuboptimális
befektetési helyzetek esetében. Azonban a fejlesztési hatás és a
fenntarthatóság garantálása, a piac torzulásának elkerülése, valamint a
hírnévre és a vagyonra vonatkozó kockázatok csökkentése érdekében
egyértelmű kritériumokat kell alkalmazni a vállalkozásoknak vagy pénzügyi
közvetítőknek közvetlen támogatások vagy támogatott üzletfejlesztési
szolgáltatások, illetve garancia, biztosítás vagy koncessziós finanszírozás
formájában nyújtott támogatásra vonatkozó döntésekben. Az Európai Bizottság e
döntések elősegítése érdekében egy sor kritériumot dolgozott ki. E
kritériumok kiegészítik a Bizottság pénzügyi szabályzatában szereplő
szabályokat[4]
és nagy mértékben megfelelnek az egyéb fejlesztési partnerek által alkalmazott
szabályoknak (lásd az 1. rovatot). –
Az
eltérő helyi kontextusok és kényes helyzetek figyelembe vétele. A
magánszektor fejlesztési támogatása és a prioritásoknak a partnerország
igényei, illetve fejlettségi és kiszolgáltatottsági foka alapján történő
felállítása szempontjából alapvető fontosságú különbséget tenni az egyes
országok kontextusa között, így lehet ugyanis biztosítani, hogy az uniós
támogatás a lehető legnagyobb hatást érje el és a legjobb ár-érték arányt
biztosítsa. Főként a törékeny és konfliktus sújtotta országok esetében
kell egyedi megközelítést alkalmazni, hiszen a szociális kohézió, a béke és a
politikai stabilitás helyreállítása érdekében ezen országoknak sürgető
szükségük van munkahelyekre és gazdasági lehetőségekre. –
Az
eredmények kihangsúlyozása. A
magánszektornak nyújtott fejlesztési támogatást és partnerségeket minden
szinten olyan erőfeszítéseknek kell kísérniük, amelyek erősítik az
eredmények mérését és az intézkedések fejlesztési hatásainak értékelését. –
Politikai
koherencia tiszteletben tartása a magánszektort érintő területeken a
partnerországokban. Gondoskodni kell
arról, hogy az uniós szakpolitikai intézkedés ne legyen káros hatással a partnerországok
fejlesztési kilátásaira; ezen túl az érintett bizottsági szolgálatok közötti,
valamint az uniós tagállamokkal való szoros koordináció továbbra is prioritás
lesz az átfogó uniós megközelítés biztosítása érdekében, illetve hogy a
fejlesztési és egyéb uniós politikák egymással koherens és egymást kölcsönösen
erősítő kapcsolatban álljanak. A Bizottság „Kereskedelem, növekedés
és beruházás” című 2012-es közleménye[5]
részletezi azokat a megközelítéseket, amelyek bemutatják, hogy mindez hogyan
valósul meg a kereskedelmi és beruházási politikák tekintetében. 1. rovat:
Kritériumok a magánszektor gazdasági szereplőinek támogatásához (1)
Mérhető fejlesztési hatás: A
magánvállalatoknak vagy pénzügyi közvetítőknek nyújtott támogatásnak
költséghatékony módon kell hozzájárulnia az olyan fejlesztési célokhoz, mint a
munkahelyteremtés, a zöld és inkluzív növekedés, vagy tágabb értelemben a
szegénység csökkentése. Ehhez a célkitűzéseket és eredményeket
illetően átláthatóságra van szükség, valamint a megfelelő
ellenőrző, értékelő és az eredmények mérését szolgáló
intézkedésekre. (2)
Kiegészítő jelleg:
Közpénzből történő támogatás nélkül a magánvállalkozások nem
vállalnák az adott intézkedést vagy beruházást, vagy nem olyan léptékben, nem
abban az időpontban, nem ugyanazon a helyen vagy nem ugyanolyan
színvonalon tennék. A támogatott intézkedés azonban nem szoríthatja ki a
magánszektort, és nem helyettesítheti a magánfinanszírozás más formáit. (3)
Semlegesség: A támogatás nem torzíthatja a
piacot. A támogatást nyitott, átlátható és tisztességes rendszer segítségével
kell nyújtani. A támogatás jellegét illetően legyen átmeneti, világosan
meghatározott kivezetési stratégiával. A piac nem megfelelő működése
és az abból következő kockázatok által indokolt támogatás nem
hátráltathatja a piac nem megfelelő működésének okaival foglalkozó
szabályozói reformintézkedéseket. (4)
Közös érdek és társfinanszírozás: A
magánszektorral fennálló partnerségek alapja legyen a költséghatékonyság, a
közös érdek és az eredmények kölcsönös elszámoltathatósága. A közös projekt
kockázatait, költségeit és az abból származó nyereségeket tisztességesen meg
kell osztani. (5)
Demonstrációs hatás: A
támogatott intézkedés törekedjen az egyértelmű demonstrációs hatásra,
amely a fejlesztési eredmények ismétlése és fokozása érdekében más
magánszektorbeli gazdasági szereplők bevonásával katalizálja a piac
fejlődését. (6)
A szociális, környezetvédelmi és adóügyi szabályok
betartása: A támogatásban részesülő magánvállalkozásoknak
igazolniuk kell, hogy műveleteik megfelelnek a környezetvédelmi, szociális
és adóügyi szabályoknak, beleértve az emberi jogok és az őslakosok
jogainak tiszteletben tartását, a méltányos munkát, a helyes vállalatvezetést
és az ágazatspecifikus szabályokat.
2.2. A
magánszektor fejlesztési támogatása a jövőbeni uniós fejlesztési
együttműködésben
2.2.1. A magánszektor kezdeményezését elősegítő üzleti környezet
megteremtése
Az üzleti és
befektetési környezet javításához nyújtott támogatás, főként mikro-, kis-
és közepes vállalkozások számára, valamint az üzleti közvetítő és támogató
szervezetek megerősítése továbbra is a magánszektor fejlesztéséhez
nyújtott uniós támogatás lényeges pillére. E megközelítés még hatékonyabbá
tehető az ország- és ágazatspecifikus diagnózis minőségének
javításával a reformok rangsorolása területén, valamint a magánszektor köz- és
magánszféra közötti cselekvésorientált párbeszédben történő bevonásával a
szakpolitikák kialakítása szintjén. A Bizottság célja továbbá a rendelkezésre
álló szakpolitikai döntéshozatali eszközök javítása az országok üzleti környezete
minőségének méréséhez és összehasonlításához. Az üzleti
környezet reformjának a befektetési környezet más aspektusainak – mint például
a pénzpiac-fejlesztés, a kereskedelemkönnyítés, a migráció kezelése, valamint a
jogi és bírói intézmények erősítése – támogatásával történő hatékony
összekapcsolására való tekintettel a Bizottság a magánszektor fejlesztési
támogatása, a kereskedelemösztönző támogatás, a költségvetési támogatás és
a partnerországokkal folytatott politikai párbeszéd közötti szinergiák
kialakítására törekszik. A Bizottság felismerte, hogy a partnerországok
kormányai részéről helyes kormányzás és szerepvállalás szükséges azon
hazai intézmények és jogi keretek kiépítéséhez, amelyek segítségével a piacok
hatékonyabbá és tisztességesebbé válhatnak. A Bizottság kész támogatást
nyújtani abban az esetben, ha megvan a politikai akarat a reformra, és
történnek erőfeszítések az olyan, nemzetközileg elfogadott szabályok és
iránymutatások végrehajtására, mint például az Egyesült Nemzetek Korrupció elleni
Egyezménye. A magánszektor fejlesztésére irányuló programok kialakításánál
jobban figyelembe fogja venni a politikai gazdaságelemzéseket is. Paraguayban
az EU által finanszírozott Gazdasági Integrációs Program támogatta az
„egyablakos export” rendszerét, amely 40 napról 50 percre csökkentette a hús
kivitelével kapcsolatos ügyintézéshez szükséges időt, és így az exporttal
foglalkozó vállalkozások száma Paraguayban ötszörösére nőtt 2004 óta, ami jelentősen megnövelte az
exporttevékenységet. Tunéziában a
mikrofinanszírozási iparág alulfejlett volt: csupán két pénzügyi szolgáltató
szolgált ki körülbelül 300 000 ügyfelet. Az EU-val folytatott szakpolitikai
párbeszédnek köszönhetően, és a forradalom előtt indított, a donorok
által nyújtott közös költségvetési támogatási műveletek keretében a
kormány 2011-ben a helyes nemzetközi gyakorlatnak megfelelően
megreformálta a nemzeti mikrofinanszírozási üzletág jogi és szabályozási
keretrendszerét, lehetővé téve az új piaci szereplők számára, hogy
kiszolgálják a kiszolgáltatott csoportok mikrofinanszírozás iránti
kielégítetlen keresletét (ez
megközelítőleg 700 000 ügyfelet jelent). A magánszektor növekedési korlátai nem csupán az általános üzleti
környezetből fakadnak, hanem a támogatási infrastruktúrák
iparág- vagy szektorspecifikus hiányosságaiból is. Egy adott gazdaságban nem
minden szektor vagy iparág rendelkezik azonos potenciállal a termelékenység
növelése és a tisztességes munkahelyek létrehozása terén. A partnerkormányoknak
nyújtott támogatás nem eredhet csupán politikai igényből, hanem az adott
ország rejtett komparatív előnyeinek megfelelő elemzésére is választ kell
adnia. Prioritásként kell kezelni az akadályok felszámolását azokban az
ágazatokban, amelyek egy adott országban a legnagyobb potenciállal rendelkeznek
a magánszektor vezette növekedéshez és a méltányos munkahelyek megteremtéshez
való hozzájárulás terén. Az
iparági klaszterek ígéretes módot kínálhatnak stratégiai szövetségek
létrehozására a szektorspecifikus támogatási szolgáltatások nyújtása és a
globális értékláncokhoz való hozzáférés terén. Szintén szükség van
megfelelő és kiszámítható iparág-specifikus szabályozási keretrendszerekre
ahhoz, hogy eredményes és fenntartható piaci alapú megoldások valósulhassanak
meg a vidéki áramszolgáltatás kiépítése, a fenntartható városi energia vagy a
finanszírozáshoz és az infrastrukturális szolgáltatásokhoz (mobiltelefonos
távközlés, víz, közlekedés, energia és lakhatás) való hozzáférés terén. Intézkedés 1: A szakpolitikák
kidolgozásához nyújtott pénzügyi tanácsadói szolgáltatások és a legmodernebb
diagnosztikai eszközök, amelyek a kormányokat és az üzleti közvetítői
szervezeteket segítik a hazai üzleti szabályozások és azok végrehajtása
javításában, a jogbiztonság növelése, az üzleti környezet javítása és a
vállalkozási költségek csökkentése céljából.
2.2.2.
A formális és informális gazdaságban
tevékenykedő mikro-, kis- és középvállalkozásoknak nyújtott támogatások
Az üzleti
környezet megerősítését célzó makroszintű és ágazati intézkedésekhez
kiegészítő támogató szolgáltatások szükségesek közép- és mikroszinten a
termelékenység növelése, valamint a beruházások és a méltányos munkahelyek
megteremtésének felgyorsítása céljából. Hangsúlyt kell fektetni a mikro-, kis-
és középvállalkozások támogatására, amelyek különösen fontos szerepet játszanak
a munkahelytermtésben, valamint a termelékenység és a munkakörülmények
javításában az informális gazdaság területén. A vállalkozás-fejlesztési
támogatás nyújtásakor a Bizottság a lehető legtöbb esetben a már
meglévő üzleti közvetítőkön és szolgáltatókon keresztül fog eljárni,
ily módon figyelembe veszi a magas adminisztratív költséggel rendelkező
saját támogatási struktúrák létrehozásából levonható tanulságokat. Továbbá
támogatja azokat a piaci alapú megközelítéseket, amelyek szerint a magánszektor
kedvezményezettjeinek részt kell vállalniuk a kapott szolgáltatás
költségeiből. A Bizottság
európai kkv-knek nyújtott támogatás terén szerzett tapasztalatai hasznos
tanulságot jelenthetnek a fejlődő országok számára. Például az
Enterprise Europe Hálózaton keresztül nyújtott uniós támogatás példaként
szolgálhat a fejlődő országokban a kkv-k közötti együttműködés
ösztönzéséhez. Az európai vállalatok hozzájárulhatnak a partnerországokban a
vállalkozásfejlesztéshez oly módon, hogy a helyi mikro-, kis- és
középvállalkozásokat integrálják saját beszállítói láncukba, különösen a
mezőgazdasági és az agrár-élelmiszeripari szektorban, valamint az olyan
technológiák átadásával, mint például az öko-innovációk vagy a megújuló
energiaforrással kapcsolatos megoldások. A Bizottság továbbá együttműködik
közfinanszírozást nyújtó intézményekkel olyan programokon, mint például az EBRD
kisvállalkozói kezdeményezése, amelyben az uniós finanszírozást az adott
szektorhoz vagy országhoz igazított tanácsadói szolgáltatásokra fordítják.
Ösztönözni kell továbbá az erősebb észak-dél együttműködést a
vállalatok között, például a coaching és a betanítás terén folytatott
ikerintézményi együttműködés segítségével. A Bizottság ezen kívül fel
fogja használni a partnerországokkal fennálló fejlesztési együttműködését
arra, hogy erősítse a nemzeti szakoktatási és szakképzési rendszereket a
munkaerő-piaci igényekkel, valamint a formális és informális vállalkozások
készség-igényeivel összhangban. A
Vállalkozásnövekedési Program és Üzleti Tanácsadói Szolgáltatások
tanácsadói szolgáltatásokat nyújt a Keleti Partnerség országaiból származó
kkv-k számára, így segítve őket a növekedésben és az üzletfejlesztésben. Eddig több mint 600 kkv
részesült a támogatásból, aminek eredményeként egy év után e vállalkozások 90%-a
átlagosan 43%-kal növelte forgalmát. Tanzániában a Kereskedelmi
és Mezőgazdasági Támogatási Program segítségével sikerült emelni a
minőségi szabványokat és 50%-kal növelni a termelékenységet a tea és a
kávé értékláncaiban. A nemzetközi piacokhoz való fokozott hozzáférés mellett a
kistermelők nettó bevétele legalább 20%-kal nőtt, ez pedig
közvetlenül kihat a háztartások vagyonára, a nők szerepvállalásának
megerősítésére, a jobb gyermekoktatásra és a fokozott
élelmiszerbiztonságra. Becslések
szerint a fejlődő gazdaságokban a vállalkozások 60-80%-a informális
vállalkozás. E vállalkozások óriási potenciállal rendelkeznek a növekedés és
munkahelyteremtés terén, és az a tény, hogy a formális jogrenden kívül
tevékenykednek, nem zárhatja ki őket a fejlesztési támogatásból.
Egyrészről kombinált intézkedésekre van szükség a vállalkozások
formalizálásának ösztönzése terén, amihez hatékony intézmények, jogrendszerek
és garantált tulajdonjogok kellenek, főként a földtulajdon esetén, amit
hitelfedezetként is fel lehet használni. Másrészről olyan intézkedéseket
kell hozni, amelyek a termelékenység és a munkakörülmények javítását célozzák
az informális szektorban a biztonságosabb munkakörnyezet, és a piacokhoz, a
finanszírozáshoz, az infrastruktúrához és a szociális szolgáltatásokhoz való
könnyebb hozzáféréssel. A támogatás nyújtásának egyik hatékony módja az
informális támogatói szervezetek, pl. termelői egyesületek és a tagok
tulajdonában lévő önsegítő szervezetek képzése és kapacitásának
erősítése. A szövetkezetek, szociális vállalkozások és más, emberközpontú
vállalkozási formák gyakran vezető szerepet töltenek be, méltányos
munkahelyeket, fenntartható megélhetést és inkluzív megoldásokat kínálva a
szociális problémákra. Intézkedés 2: A piaci alapú programok
társfinanszírozása a mikro-, kis- és középvállalkozások számára, hogy
hozzájuthassanak a helyi szolgáltatóktól, azaz üzleti közvetítői szervezetektől,
inkubátoroktól, informális önsegítő szervezetektől és
szövetkezetektől származó üzleti támogatáshoz a formális és informális
ágazatok mikro-, kis- és középvállalkozásai irányítási ismereteinek,
technológiai szaktudásának és a piaci kapcsolatainak javítása érdekében. Intézkedés 3: A vállalatok és a képzési
szolgáltatásokat nyújtó releváns szervezetek közötti szövetségek támogatása, a
kereslet vezérelte műszaki és szakmai oktatási és képzési programok
kidolgozása és végrehajtása.
2.2.3.
A női vállalkozók és munkavállalók
szerepvállalásának erősítése
A mikro-, kis-
és középvállalkozásoknak nyújtott támogatások részeként és a fejlődésüket
elősegítő környezet megteremtésével a Bizottság külön figyelmet
fordít a női vállalkozókra és
foglalkoztatásra. A nők jellemzően alulreprezentáltak a
fejlődő országok üzleti közösségeiben.
Ez gyakran a férfiakkal és nőkkel szembeni bánásmód jogi különbségeinek
eredménye, ami akadályozza a nők lehetőségeit, hogy vállalkozásba
kezdjenek, ingatlan- és földtulajdonosokká váljanak, vagy hitelhez jussanak, ez
pedig jelentős mértékben korlátozza a nemek közötti
esélyegyenlőséget. A Bizottság támogatja a nemek közötti különbségekre
érzékeny üzleti szabályozást, és foglalkozik a női vállalkozók és munkavállalók
sajátos képzési és támogatási szükségleteivel annak biztosítása érdekében, hogy
a lányok oktatásában újabban bekövetkezett
pozitív változások a nők valódi gazdasági lehetőségeiben öltsenek
testet.
2.2.4.
A finanszírozáshoz való hozzáférés növelése és a pénzügyi
integráció elmélyítése
A tőkéhez
való hozzáférés és a megfelelő pénzügyi szolgáltatások hiánya
jelentős korlátot jelent, különösen a mikro-, kis- és középvállalkozások
fejlődése szempontjából. A Bizottság olyan intézkedésekkel, támogatja mind
a háztartások, mind pedig a mikro-, kis-és középvállalkozások szélesebb
körű hozzáférését egy sor változatos pénzügyi szolgáltatáshoz, amelyek a
pénzügyi közvetítők kapacitásának erősítésétől kezdve egészen a
helyi bankoknak a mikro-, kis-és középvállalkozások finanszírozásához jutatott
tőkéig terjednek. A jövőbeli programok emellett a szegények pénzügyi
integrációját lehetővé tévő információs és kommunikációs technológiák
(IKT) használatára összpontosítanak, különösen Afrikában, ahol ezen eszközök
már jelentős mértékben megváltoztatták
a pénzügyi környezetet. Különös
hangsúlyt kell fektetni továbbá az ügyfélközpontú modellekre az inkluzív hitel,
a megtakarítások, a biztosítási és a fizetési szolgáltatások támogatása
érdekében, valamint az olcsóbb, gyorsabb és biztonságosabb átutalásokra a
termelő beruházások megkönnyítése mellett. Ezeket a tevékenységeket ki
kell egészíteni a megfelelő pénzügyi infrastruktúra és a pénzügyi szektor
szabályozási kerete létrehozásának támogatásával, így biztosítva a fogyasztók
védelmét, a felelős finanszírozást és a pénzügyi rendszer hosszú távú
stabilitását. Dél-Afrikában a kormány uniós finanszírozással létrehozta
a Kockázati tőkeeszközt, hogy támogassa a hátrányos
helyzetű emberek, különösen a nők gazdaságban való részvételét; ennek
keretében saját tőkét vagy kvázi-sajáttőkét biztosítottak 60
vállalkozás számára, ami 7 000 új munkahelyet teremtését segítette
elő. Az MX Metal Shoppe például egy 200 000 eurós alárendelt kölcsönt
kapott, amely lehetővé tette a vállalat számára, hogy további forrásokat
szabadítson fel új berendezések vásárlására, és fedezze
működőtőke-igényét és a kezdeti költségeket. 18 hónapos
működés után 52 szakképzetlen embert foglalkoztat, a vállalkozás
nyereséges, és gyorsan növekszik. Az AKCS-EU
mikrofinanszírozási programon
keresztül az EU egy olyan projektet finanszírozott, amely 12
szubszaharai országban és Haitiban biztosított kapacitásépítést 12, távoli
területen található mikrofinanszírozási intézmény számára. Ugyancsak támogatta
14 új pénzügyi termék kialakítását, mint például víztartály vásárlására
szolgáló hitelek, tandíj hitelek, lekötött betétek és átutalási szolgáltatások.
A mikrofinanszírozási intézmények több mint 750 dolgozója részesült képzésben,
míg a vidéki területeken 120 000 új ügyfél élvezheti az innovatív pénzügyi
szolgáltatásokhoz való jobb hozzáférést. Az
uniós támogatások más fejlesztési finanszírozási forrásokkal történő
ötvözése már bizonyítottan sikeres módja a finanszírozáshoz való hozzáférés –
például garanciaeszközök és mikrofinanszírozási alapok révén történő –
növelésének. Nagyobb figyelmet kell fordítani a női vállalkozók
finanszírozására, a társadalmi vállalkozások finanszírozására gyakorolt hatásra
és a nagy hatású beruházásokra[6],
valamint a kkv-k számára nyújtott hitelhez és a sajáttőke-finanszírozáshoz
való hozzáférés javítására, amelyre a „hiányzó középszint” néven hivatkoznak,
hiszen finanszírozási igényeiket a mikrofinanszírozási intézmények és a
hagyományos bankok általában nem tudják kielégíteni. Intézkedés 4: Az uniós támogatások a
nagy kockázatot jelentő országok mikro-, kis- és középvállalkozásai
számára nyújtott hitelhez, sajáttőke-finanszírozáshoz, garanciákhoz és
türelmes tőkéhez való hozzáférés javítása céljából történő stratégiai
felhasználása, például támogatásötvözési mechanizmusok segítségével és a
szociális vállalkozásokra kiható finanszírozás segítségével egyaránt. Intézkedés 5: Növelni az inkluzív
finanszírozás támogatását, különös tekintettel a nők, a fiatalok és a
vidéki lakosság pénzügyi integrációjára.
2.3. A
magánszektor fejlesztésének és szerepvállalásának elősegítése a
jövőbeni uniós fejlesztési együttműködésben
A magánszektor
szerepének megerősítését szolgáló, az inkluzív és fenntartható növekedést
célzó lehetőségek az uniós támogatás legtöbb területén megtalálhatóak. A
magánszektor fontos szerepet játszik a mezőgazdaság és az agrárüzletág, a
fenntartható energia, az átállási infrastruktúra és a társadalmi szektorok
területén, valamint a környezetvédelem, az éghajlatváltozás, a migráció, a
kockázatkezelés[7],
a nyersanyagok[8],
a természeti erőforrások, az egészségügyi ellátás és gyógyszerek, a
fenntartható turizmus és a táplálkozás terén is jelentős a szerepe. A
Bizottság a partner kormányok politikáival összhangban olyan módszereket dolgoz
ki, amelyekkel jobban integrálhatja a magánszektor fejlesztési
célkitűzéseit a támogatási stratégiákba, és meghatározza, hogy a
magánszektort milye módokon lehet e területeken végrehajtási és finanszírozási
partnerként alkalmazni. Ebben az
összefüggésben az EU támogatásötvöző eszközeinek nagyobb részét lehetne
olyan pénzügyi eszközökre fordítani, mint a hitelek, garanciák,
kockázatmegosztási eszközök és a sajáttőke- vagy
kvázi-sajáttőke-eszközök. Ezen eszközök fő célja, hogy fellendítsék
azokat a magánbefektetéseket, amelyek pénzügyileg életképesnek bizonyultak
ugyan, de nem eredményeztek a piaci forrásokból származó kellő
finanszírozást. A finanszírozáshoz és a kockázat-megosztási eszközökhöz való
hozzáférés a fejlődő országokban fontos előfeltétel az ezekre a
piacokra merészkedő uniós befektetők számára. Ez különösen igaz olyan
területeken, mint az építőipar, beleértve a közlekedést, a közműveket
és épületeket, amelyet a magas induló beruházások, a magas kockázati kitettség
és gyakran tisztességtelen nemzetközi verseny jellemez, ehhez pedig
egyenlő versenyfeltételeket biztosító intézkedések szükségesek.
2.3.1.
A magánszektor szerepvállalása a fenntartható
energia területén
Intézkedés 6: Kockázati tőke biztosításának
növelése az energiahatékonyságot, a megújuló energiát és a vidék
áramellátásának kiépítését célzó projektek finanszírozását szolgáló
magánbefektetéseken keresztül a fejlődő országokban, követve a
globális energiahatékonysági és megújuló energia alap (GEEREF) sikeres
példáját. A
magánbefektetések az energiával kapcsolatos projektek területén történő
növelése érdekében kockázat-megosztási mechanizmus létrehozása az Európai
Fejlesztésfinanszírozó Intézményekkel.
2.3.2.
A magánszektor szerepvállalása a fenntartható
mezőgazdaság és agrárüzletág területén
Intézkedés 7: A
mezőgazdasági termelők összekapcsolása a piacokkal olyan, piaci alapú
modellek révén, mint az átfogó afrikai
mezőgazdaság-fejlesztési program keretében kidolgozott kezdeményezések. Az
agrárüzletágban tevékenykedő kkv-k és kistermelők kapacitásépítése és
a finanszírozáshoz, piaci információhoz és technológiákhoz való hozzáférésük
erősítése. A
mezőgazdasági termékek fenntartható helyi és globális kereskedelmének
felgyorsítása a vállalatok, nem kormányzati szervezetek, termelők,
kormányok és más érdekelt felek együttműködésének támogatásával. A
kezdeményezések finanszírozása útján olyan kockázatkezelési eszközök
kidolgozása és finanszírozása, mint például az árra, időjárásra és
katasztrófákra vonatkozó biztosítások. Inkluzív PPP-k
és üzleti modellek támogatása, az olyan folyamatok kellő elismerése
mellett, mint a föld-, halászterület- és erdőhasználatra vonatkozó
felelős kormányzásról és felelős mezőgazdasági beruházásokról
szóló önkéntes iránymutatások és az afrikai termőföld-politikai
kezdeményezés.
2.3.3.
A magánszektor szerepvállalása az
infrastruktúra-ágazatok területén
Intézkedés 8: A magánszektor
tőkéjének és szakértelmének mozgósítása a fejlődő országokban
megvalósuló infrastrukturális beruházásokhoz olyan uniós támogatásötvöző
eszközök segítségével, mint például az EU–Afrika Infrastruktúraalap. Célja,
hogy az uniós közbeszerzési eljárásokba beépítse a tervezési, építési és
üzemeltetési szerződéseket, valamint a fenntarthatóság és az
életciklus-költségek fogalmát. Az
űrtechnológia fenntartható fejlődés területén történő
fejlesztésére és felhasználására irányuló együttműködés támogatása
kutatási programok, technológiatranszfer, kapacitásépítés és közös üzleti
kezdeményezések révén, beleérte a műholdas navigációs infrastruktúra és
Föld-megfigyelési szolgáltatások fejlesztését.
2.3.4.
A magánszektor szerepvállalása a zöld szektorok
területén
Intézkedés 9: Az öko-vállalkozás és a
zöld munkahelyteremtés népszerűsítése a SWITCH TO GREEN kiemelt
kezdeményezéssel, amely a SWITCH-Ázsia program pozitív tapasztalatain alapul és
a zöld vállalkozásfejlesztést elősegítő körülményekről szóló
szakpolitikai párbeszédet olyan innovatív projektek társfinanszírozásával
kombinálja, amelyek a fenntartható fogyasztási és termelési mintákat és
gyakorlatokat támogatják a partnerországokban. A védett és a biológiai
sokféleség szempontjából érzékeny egyéb területek kezelésének támogatása többek
között a „Biológiai sokféleség az életért” tematikus kiemelt kezdeményezés
segítségével, amely bevonja a magánszektort az ökoszisztéma-szolgáltatásokkal
kapcsolatos programokra fordítandó kifizetések rendszerének kialakításába és
megvalósításába, valamint a természeti erőforrások közösségi alapú
kezelésébe, és a köz- és magánszféra közötti partnerségekbe.
2.4.
A magánszektor szerepvállalásának fellendítése a
fejlődésért
2.4.1.
A felelősségteljes üzleti gyakorlat támogatása
az uniós fejlesztési politika segítségével
Az alacsony és
közepes jövedelmű országokban megvalósuló, mind belföldi, mind pedig
nemzetközi magánberuházások több mint háromszorosára nőttek az elmúlt
évtizedben, és a fejlődő országokban rendelkezésre álló pénzügyi
forrásoknak már több mint felét teszik ki, jelentősen meghaladva a hivatalos
fejlesztési támogatást[9]. A
magánbefektetési stratégiákban még egy kis elmozdulás is jelentősen
megváltoztathatja e beruházásoknak a fejlődő országokra gyakorolt
hatását. Az EU vállalati
társadalmi felelősségvállalási (CSR) stratégiája[10] jó
alapot szolgáltat az európai vállalatok fejlődő országokban
történő felelős szerepvállalásához. A Bizottság arra ösztönzi a
vállalatokat, hogy tartsák be a nemzetközi iránymutatásokat és elveket, mint
például az ENSZ globális paktuma, az ENSZ üzleti szféra és az emberi jogok
kapcsolatáról szóló irányelvei, a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO)
háromoldalú nyilatkozata a multinacionális vállalatokról és a szociálpolitika
elvekről, az ISO 26000 társadalmi felelősségvállalási szabvány, és a
Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) irányelvei
multinacionális vállalatok számára. A Bizottság a jogokon – az összes emberi
jogot beleértve – alapuló megközelítés felé mozdul el az uniós fejlesztési
együttműködésben, a magánszektor fejlesztési támogatásában is. A Bizottság
azt is elvárja, hogy minden vállalat tartsa tiszteletben az emberi jogokat. A
fejlődő országokban befektető vagy működő
vállalatoknak biztosítaniuk kell, hogy rendelkeznek a vesztegetés és
adóelkerülés megakadályozását célzó irányelvekkel, valamint a tevékenységeik és
értékláncaik által az emberi jogokra, a munkára, a környezetvédelemre gyakorolt
lehetséges káros hatások és katasztrófahelyzetekkel kapcsolatos aspektusok
értékelését és mérséklését szolgáló rendszerekkel, ideértve a kormányokkal,
szociális párbeszéd-partnerekkel és civil szervezetekkel közös tartalmas
szerepvállalást. A társadalmi, környezeti és adóügyi előírások betartása
is előfeltételt jelent ahhoz, hogy az EU foglalkozzon a magánszektorral vagy,
hogy közpénzekkel támogassa azt. A vállalatok felelősségteljes üzleti
gyakorlatait a fenntartható fogyasztási és
termelési mintákon és gyakorlatokon keresztül megvalósuló fogyasztói
tudatosság, valamint a tisztességes és etikus kereskedelem népszerűsítésével
lehet megerősíteni. A vállalatoknak
a felelősségteljebb és fenntartható üzleti gyakorlatok alkalmazására
irányuló önkéntes erőfeszítéseit ki kell egészíteni a jobb üzleti
átláthatósággal és a korrupció elleni küzdelemmel, valamint a nemzetközi
munkaügyi és környezetvédelmi egyezmények ratifikálására és az EU és
partnerországai közötti politikai párbeszédben, valamint az uniós kereskedelmi
politikában történő érvényesítésére irányuló erőfeszítésekkel. A
fenntartható fejlődéssel kapcsolatos intézkedések már részét képezik a
legutóbbi uniós kereskedelmi és beruházási megállapodásoknak[11] is,
néhány uniós autonóm kereskedelmi kedvezményrendszer[12] pedig
kitér a nemzetközi emberi jogok és munkajogok, valamint a
környezetvédelemről és a jó kormányzásról szóló egyezmények tiszteletben
tartására. Különös figyelmet kell fordítani a tisztességes és átlátható
gyakorlatokra a migráns munkavállalók foglalkoztatása és a velük való bánásmód
terén. A
felelős üzleti gyakorlatok különös figyelmet és intézkedéseket érdemelnek
bizonyos iparágakban, mint például a bányászat és a fakitermelés, ahol a
fejlesztési magánberuházások lehetőségei és kockázatai különösen magasak.
A Bizottság folyamatosan támogatja az olyan kezdeményezéseket, mint például a
nyersanyag-kitermelő ipar átláthatóságára irányuló kezdeményezés (EITI), a
Kimberley-folyamat, valamint az erdészeti jogszabályok végrehajtására,
erdészeti irányításra és az erdészeti termékek kereskedelmére (FLEGT) vonatkozó
uniós cselekvési terv, és ennek alapján fokozza erőfeszítéseit, hogy
javítsa az átláthatóságot a kitermelő iparágakban (olaj, gáz és
bányászati), valamint az erdészeti ágazatban azáltal, hogy lehetővé teszi
az EITI által létrehozott információ, valamint a természeti erőforrások
kitermeléséért a kormányok részére kifizetett összegekre vonatkozó, a
vállalatok által nyilvánossá hozott információk hatékony felhasználását az
országonkénti adatszolgáltatásra vonatkozó új uniós jogszabályi előírások
keretében. Nemrég elfogadták továbbá a konfliktusok sújtotta és nagy kockázatot
jelentő térségekből származó ásványok felelősségteljes
beszerzéséről szóló közös közleményt, valamint az ehhez kapcsolódó
rendeletjavaslatot[13]. Intézkedés 10: A nemzetközi
CSR iránymutatások és elvek szakpolitikai párbeszéden és a partnerországokkal
való fejlesztési együttműködésen keresztül történő érvényesítése, és
a CSR piaci jutalmazásának fokozása a közbeszerzésekben, valamint a
fenntartható fogyasztás és termelés népszerűsítésével.
2.4.2.
Az inkluzív üzleti és piaci alapú fejlesztési
megoldások erősítése
A
növekedés inkluzív jellegének megvalósításához fontos, hogy olyan gazdasági
lehetőségeket biztosítson, amelyek elősegíti a fenntartható
megélhetést, különösen a szegények esetében. A magánszektor közvetlenül
hozzájárulhat az inkluzív növekedéshez azáltal, hogy olyan gazdasági
tevékenységet folytat, amely közvetlen hatással van a szegényekre, és a
keresleti oldalon ügyfélként és vevőként, a kínálati oldalon pedig
termelőként, forgalmazóként vagy munkavállalóként javítja gazdasági lehetőségeiket.
Számos uniós tagállam már dolgozik a vállalatokkal hasonló inkluzív üzleti
modellek kísérleti bevezetésén a különböző partnerségi programok keretében[14]. A
Bizottság kiegészítő szerepet játszhat azáltal, hogy
magánszektor-fejlesztési programjaival segít az inkluzív vállakozásokat
támogató helyi intézmények ökoszisztémájának kiépítésében. A Bizottság továbbá
támogatja a sikeres inkluzív üzleti modellek megismétlését és bővítését
olyan hálózatok és platformok megerősítésével, amelyek elősegítik a
magánszektorral folytatott párbeszédet és az ismeretek megosztását,
átláthatóságot biztosítanak a meglévő támogató szolgáltatások és
finanszírozási lehetőségek esetében, és elősegítik a vállalatok,
finanszírozó intézmények, munkavállalói és munkáltatói szervezetek, civil
szervezetek, donorok és/vagy kormányok közötti partnerségeket. Intézkedés 11: Elősegíteni a
sikeres inkluzív üzleti modellek megismétlését és fokozását, valamint támogatni
a fejlesztési problémákra kínált innovatív, piaci alapú megoldásokat azon
cselekvésorientált magánszektor-platformok és hálózatok megerősítése
révén, amelyek elősegítik az ismeretek megosztását, a partnerségeket és a
vállalkozások és más piaci szereplők közötti kapcsolatok kiépítését.
2.4.3.
A köz-és magánszféra közötti partnerségek (PPP) és
a több érdekelt felet tömörítő szövetségek támogatása
A köz- és
magánszféra közötti, hagyományosan a közszféra által teljesített projekt vagy
szolgáltatás nyújtására szolgáló partnerségek hatékony eszközül szolgálhatnak
abban, hogy a közjavak és közszolgáltatások biztosítását megbízhatóbbá és
megfizethetőbbé tegyék a szegények számára, a kormányzati
erőforrásokat magánberuházásokkal kiegészítve. Az építőipar, valamint
az alacsony szén-dioxid kibocsátású és erőforrás-hatékony gazdaság olyan
példák, ahol az európai szakértelem a PPP-ken keresztül innovatív megoldásokat
tud kínálni olyan területeken, mint a megújuló energia, a zöld épületek vagy
egyéb infrastrukturális szolgáltatások, pl. víz, csatornázás, hulladékgazdálkodás
és közlekedés. Ezen a területen
a Bizottság továbbra is szakmai segítséget nyújt a közintézményeknek
adminisztratív kapacitásaik megerősítésében, valamint a PPP-kre vonatkozó
szabályozási keretrendszer és iránymutatások kidolgozásában, a köz- és a magánszféra
közötti párbeszéd mechanizmusainak elősegítésében, hogy kiaknázhassák a
PPP-k lehetőségeit, és a jogi és szabályozási keretek reformjainak
támogatásában, valamint a pénzügyi eszközök használatában, hogy a
magánszektornak az arra jogosult pénzügyi intézmények által az uniós
támogatásötvöző eszközökön keresztül nyújtott hitelezés és
sajáttőke-műveletek erősítésével elősegítsék az
infrastrukturális projektek magánfinanszírozását. E tevékenységeket ki kell
egészíteni olyan erőfeszítésekkel, amelyek célja a szaktudás, az
átláthatóság és az irányítás javítása a közszférában, így biztosítva, hogy a
magánszektor szereplőit ösztönző profitlehetőségek egybeessenek
a közérdekkel. Az
infrastrukturális ágazat klasszikus PPP-megoldásain túl a Bizottság támogatni
fogja a nemzeti és helyi hatóságok, vállalkozások és nem kormányzati
szervezetek közötti új partnerségi formákat és a több érdekelt felet
tömörítő szövetségeket készségfejlesztés és olyan alapszolgáltatások –
különösen a vidéki területeken, illetve a
nők és más kirekesztett csoportok számára történő – nyújtása
céljából, mint a hozzáférés a fenntartható és megfizethető
energiához, vízhez, egészségügyi ellátáshoz és oktatáshoz, valamint a
mezőgazdaság és a táplálkozás terén.
2.4.4.
A magánszektor globális fejlesztési programban
játszott szerepének és felelősségének meghatározása
A
Bizottság „Méltó életet mindenkinek” című közleménye[15] az
inkluzív és fenntartható növekedést segítő tényezőkre – mint például
az alapvető humán fejlesztési szolgáltatások és méltányos munkahelyek
megteremtése – az öt kiemelt terület egyikeként tekint, amelyre a 2015 utáni
globális menetrendet építeni kell. Ez a menetrend csak akkor fog megfelelő
választ adni az inkluzív és fenntartható növekedés kihívásaira, ha a
magánszektornak is van beleszólása ennek kialakításába. A Bizottság, szorosan
együttműködve a tagállamokkal, vállalja, hogy a magánszektor számára
világos és aktív szerepet határoz meg minden 2015 utáni fejlesztési keretben. A
Rio+20 konferencia záródokumentumában szereplő felismeréssel is egyetért,
amely szerint a magánszektor aktív szerepvállalása hozzájárulhat a fenntartható
fejlődés eléréshez és az inkluzív zöld gazdaságra történő átálláshoz.
Ezzel egyidejűleg a Bizottság fokozza erőfeszítéseit, hogy eleget tegyen
a segélyek hatékonyságáról szóló puszani magas szintű fórumon tett
vállalásainak a köz- és magánszféra közötti eredményes fejlesztési
együttműködést illetően. Intézkedés 12: Támogatni a köz- és
magánszféra közötti együttműködésről szóló közös nyilatkozatot és
aktív szerepet vállalni a puszani
konferencia magánszektorra vonatkozó eleméből kialakult, a jólétet
szolgáló partnerségben.
3.
Az előre vezető
út: a magánszektor fejlesztési együttműködési partnerré válásának eszközei
és módozatai
A Bizottság nemzeti,
regionális és tematikus programjaiban különböző intézkedések kombinációját
fogja használni a magánszektor fejlesztésére vonatkozó megközelítésének
végrehajtása és érvényesítése érdekében, és hogy kiaknázza a magánszféra
fejlesztési együttműködésben játszott partneri szerepének
lehetőségeit. A fent vázolt megközelítés és prioritások végrehajtása a
meglévő megközelítések és eszközök kiigazítását, valamint az uniós
fejlesztési együttműködés eszköztárának kiegészítését jelenti.
3.1.
A strukturált párbeszéd és a magánszektorral való közös
fellépés keretrendszere
A helyi
magánszektor igényeinek és korlátainak megértéséhez, valamint az európai
magánszektor fejlesztési szerepvállalásának és a fejlődő országok
vállalkozásaival való együttműködési lehetőségeinek kiaknázásához
szükség van a magán- és közszféra közötti kapcsolat és együttműködés
lehetőségeire. Helyi szinten a Bizottság, az uniós delegációkon keresztül
ösztönözni fogja a köz- és magánszféra közötti inkluzív szakpolitikai
párbeszédet, támogatva a meglévő vagy új párbeszéd-mechanizmusok – például
a helyi foglalkoztatási, munkaügyi vagy exporttanácsok – működését,
valamint a magánszektor – beleértve a kereskedelmi kamarákat, szociális
partnereket és a mikro-, kis- és középvállalkozásokat képviselő szervezeteket,
a női vállalkozókat, valamint az informális szektor cégeit és
munkavállalóit – képviselőinek célzott kapacitásépítésével, hogy
erősítse e párbeszéd-mechanizmusokhoz való hozzájárulásukat. A Bizottság
ezen felül arra használja fel a partnerországokkal folytatott politikai
párbeszédet, hogy megpróbálja növelni a kormányok és helyi önkormányzatok
hajlandóságát, hogy nyílt megbeszéléseket folytassanak a magánszektor
képviselőivel. Európai és
globális szinten a Bizottság hozzájárul a magánszektorral folytatott párbeszéd
és hatékony közös fellépés keretének kialakításához, lehetőleg a
meglévő kezdeményezések – mint például a közelmúltban létrehozott
fejlesztési szakpolitikai fórum (PFD)[16]
– megerősítésével, annak érdekében, hogy fokozza az egyes európai platformok
és programok közötti koordinációt. A vállalatok és az ágazati szervezeteik
közötti közvetlen kapcsolat fokozására is törekedni kell az ágazati szintű
párbeszéd-mechanizmusok segítségével, hogy ösztönözzék a magánszektor fokozott
részvételét és a piaci alapú megoldások kialakítását a fenntartható
mezőgazdaság és agrárüzletág, fenntartható energia, infrastruktúra és a
szociális ágazat területén.
3.2.
A magánforrások fejlesztési célú mobilizálása a
támogatásötvözés segítségével
A Bizottság a
támogatásötvözést, amely az uniós támogatásokat egyéb köz- és
magánfinanszírozók által nyújtott hitelekkel vagy tőkével kombinálja, a
kiegészítő fejlesztési források mozgósítását és az uniós támogatások
hatásának növelését szolgáló fontos eszközként ismeri el. A külső együttműködésben
használt támogatásötvözés uniós platformján keresztül a Bizottság
együttműködik a pénzügyi intézményekkel, hogy növelje a támogatásötvözés
több magánfinanszírozás bevonását katalizáló hatását olyan pénzügyi eszközök
gyakoribb használatán keresztül, mint a garanciák, sajáttőke és egyéb
kockázatmegosztó mechanizmusok az infrastrukturális befektetésekhez. Ebben az
összefüggésben a Bizottság is vizsgálja annak lehetőségeit, hogy
kibővítése a támogatásötvözés lehetőségeit olyan új területekre, mint
a fenntartható mezőgazdaság és a szociális szektorok, és a regionális
támogatásötvöző eszközökben a magánszektort célzó ablakok megnyitásával
elősegítse a helyi magánszektor fejlesztésére erőteljes hatást
gyakorló projekteket, pl. a kkv-k finanszírozáshoz való jutását.
3.3.
Az EU politikai súlyának kiaknázása az inkluzív és
fenntartható növekedés támogatása érdekében
E közlemény
elkészítése során az érdekelt felekkel folytatott konzultációkban osztották azt
a véleményt, hogy az EU politikai súlya komparatív előnyt jelent, amelyet
jobban ki kellene használni a magánszektor fejlesztési céljainak támogatása
érdekében. Ebből a célból a Bizottság arra törekszik, hogy tovább növelje
az uniós politikák és eszközök pozitív interakcióit és a magánszektor fejlesztésére
gyakorolt hatásait a kereskedelem, vállalkozások, foglalkoztatás területein és
más vonatkozó területeken. Az Európai
Bizottság a partnerországokkal és többoldalú fórumokon folytatott szakpolitikai
párbeszéd útján, konzultálva az Európai Külügyi Szolgálattal, továbbra is a
felelős üzleti magatartásra vonatkozó, nemzetközileg elfogadott elvek és
iránymutatások betartásának biztosítását célozza meg az emberi és a
munkavállalói jogok, a környezetvédelmi szabványok, valamint a korrupció elleni
küzdelem és az adózással kapcsolatos magatartás területén. Azt is megvizsgálja,
hogy a politikai párbeszéd keretében hogyan tudja a legjobban kezelni az olyan
kérdéseket, mint például az üzleti környezet reformjai, amelyek
elengedhetetlenek a beruházások, az innováció és a magánszektor fejlesztése
szempontjából, ideértve a jogállamiságot, a korrupció elleni küzdelmet, az
államháztartás kezelését, a költségvetési reformot és a közintézmények
eredményességét és felkészültségét. Végezetül a
Bizottság továbbra is törekszik a költségvetési támogatás és a közvetlen
intézkedések közötti szinergiák fenntartására a magánszektor fejlesztési
céljainak elérése érdekében. A költségvetési támogatás és a kapcsolódó
szakpolitikai párbeszéd hasznosan erősítheti az üzleti környezet reformját
a partnerországokban a makrogazdasági keretek stabilitása, a szilárd
államháztartás, valamint a költségvetési átláthatóság és felügyelet
előmozdítása révén. Emellett a magánszektor fejlesztésére összpontosító
konkrét reformszerződések és eredménymutatók segíthetnek az üzleti
környezet reformjának megvalósításában. Az EU politikai
súlya attól függ, hogy a Bizottság és a tagállamok képesek-e mozgósítani
különböző erősségeiket és kapacitásaikat, és tudnak-e közös
stratégiai elképzelést követve együtt dolgozni. A donorok jobb koordinációjával
és a közös programozással az EU egységesen lép fel, és jobban ki tudja
használni azt a tényt, hogy a legtöbb partnerországban ő maga az egyik
legnagyobb adományozó az inkluzív és fenntartható gazdasági fejlődés támogatásában. Azáltal,
hogy növeli beruházásait a fejlődő országokban, és aktívabb szerepet
játszik a fejlesztési együttműködés terén, a magánszektor erős
jelzést küld arról, hogy mennyire fontos szerepet játszhat az inkluzív és
fenntartható növekedés megvalósításában a fejlődő országokban. Az
ebben a közleményben kifejtett stratégia lehetővé teszi a Bizottság
számára, hogy megkönnyítse és felgyorsítsa a helyi és az európai vállalkozások
szerepvállalását kézzelfogható és pozitív fejlesztési eredmények elérésében a
helyszínen. [1] Lásd itt: http://ec.europa.eu/europeaid/how/evaluation/evaluation_reports/2013/1317_docs_en.htm.
[2] A közlemény szempontjából
releváns kérdésekkel kapcsolatban konzultáció zajlott 2013. november és 2014.
február között az uniós tagállamokkal, a partnerkormányokkal, a helyi
önkormányzatokkal, az európai és helyi magánszektor képviselőivel, a
szociális partnerekkel és a nem kormányzati szervezetekkel. [3] Ezen intézkedések szorosan
kapcsolódnak a kereskedelem és fejlesztés területén megvalósuló
tevékenységekhez, amelyek a 2012-es kereskedelmi, növekedési és fejlesztési
közleményben [COM(2012) 22 final] szerepelnek, és ki is egészítik azokat. [4] Az Európai Parlament és a
Tanács 966/2012 rendelete, valamint a Bizottság 1268/2012 felhatalmazáson
alapuló rendelete az említett szabályzat alkalmazási szabályairól. [5] COM(2012)22 final. [6] Például az EBB az
AKCS-régiót célzó Impact finanszírozási kerete létrehozott egy új speciális,
500 millió eurós ablakot a meglévő AKCS beruházási eszköz keretében,
amelynek célja, hogy nagy fejlesztési hatást érjen el a szegénység
csökkentésének átfogó célkitűzésével, amelyet úgy kíván elérni, hogy
foglalkozik az AKCS-országokra nehezedő társadalmi és környezeti
kihívásokkal, beleértve a méltányos munkahelyek megteremtést, a kis- és vidéki
vállalkozások fenntarthatóságát, az éghajlatváltozás mérséklését, az
élelmiszer-biztonságot, az alapvető erőforrásokhoz, azaz a vízhez és
az energiához való hozzáférést, valamint a nők és fiatalok gazdasági és
társadalmi integrációját. [7] A természeti és ember
okozta katasztrófák biztosításáról szóló zöld könyv [COM(2013) 0213 final]
kiemeli a biztosítás jelentőségét a természeti katasztrófákkal szemben
védtelen fejlődő országoknak hatékony vészhelyzeti mechanizmusok
kialakításához nyújtott segítségben. [8] Ez
pedig összhangban áll a 2008-as nyersanyag-politikai kezdeményezéssel [COM
(2008) 699]. [9] A „2015 után: A szegénység
felszámolása és a fenntartható fejlődés finanszírozásának átfogó és
integrált megközelítése felé” című bizottsági közlemény [COM (2013) 531]. [10] A vállalati társadalmi
felelősségvállalásra vonatkozó megújult uniós stratégia (2011–2014) [COM
(2011) 681 végleges]. [11] Például a Koreai
Köztársasággal 2010. május 10-én aláírt keretmegállapodás. [12] Például a GSP+, amely
előírja a rendszerben részt vevő legkevésbé fejlett országok számára
27 nemzetközi egyezmény ratifikálását és tiszteletben tartását, valamint hogy
ezáltal a munkajog, a környezetvédelem és a korrupció elleni küzdelem terén
megvalósuló, a vállalkozások által betartandó minimumszabályokat építsenek be a
jogszabályaikba. [13] JOIN (2014) 8, 2014.02.28.
és COM(2014) 111, 2014.05.03.. [14] Ilyen például a német
develoPPP program, az osztrák gazdasági partnerségi program, a SIDA „üzlet a
fejlesztésért” programja, vagy többek között a DFID és a holland
külügyminisztérium által létrehozott önsegélyező alapok. [15] COM(2013) 92
final. [16] A PFD-t az Európai
Bizottság hozta létre a többszereplős párbeszéd lehetőségeként, ahol
a helyi önkormányzatok, a civil társadalmi szervezetek és a magánszektor
képviselői hozzájárulhatnak az uniós fejlesztési politikákhoz és
programokhoz.