A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK AZ EUMSZ 25. CIKKE ALAPJÁN A hatékony uniós polgárság előmozdításáról 2011 és 2013 között /* COM/2013/0270 final */
A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI
PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A
RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK AZ EUMSZ 25. CIKKE ALAPJÁN A hatékony uniós polgárság
előmozdításáról 2011 és 2013 között 1. Bevezetés Ez a jelentés a polgárok európai éve (2013)
keretében, illetve az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 25.
cikkének megfelelően összegzi a 2011. január 1. és 2013. március 31.
közötti jelentősebb fejleményeket az uniós polgárság terén. A Lisszaboni
Szerződés életbe lépését követően említést tesz az európai polgári
kezdeményezésről és az állampolgárságon alapuló megkülönböztetés tilalmáról is[1]. Az egyéb alapon
történő megkülönböztetést (EUMSZ 19. cikke) illetően a Bizottság 2013
novemberében fogja közzétenni a faji egyenlőségről szóló irányelv[2] és a foglalkoztatási
egyenlőségről szóló irányelv[3]
végrehajtásával kapcsolatos jelentését, amely átfogó képet nyújt a faji vagy
etnikai származáson, valláson vagy meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron és
szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetésről. A Bizottság szintén
jelentést készít a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód
elvéről szóló irányelv[4]
alkalmazásáról. A Lisszaboni
Szerződés teljes jogerőre emelte az Európai Unió Alapjogi Chartáját, melynek V.
címe (39–46. cikk) rögzíti az európai uniós polgárok jogait. A 2011 márciusában[5], 2012 áprilisában[6], illetve 2013 májusában[7] elfogadott, az Alapjogi Charta
alkalmazásáról szóló éves jelentések tehát szintén foglalkoznak az uniós
polgárok jogai terén elért előrelépésekkel. 2. Az uniós polgársághoz fűződő
jogok területén bekövetkezett fejlemények 2.1. Az uniós polgárságot érintő
ítélkezési gyakorlat legújabb fejleményei Az Európai Unió
Bírósága számos kulcsfontosságú döntésben fejtette ki következetes
álláspontját, mely szerint „az uniós polgárság rendeltetése, hogy a
tagállamok állampolgárainak alapvető jogállása legyen”[8]. A Zambrano-ügyben[9] a Bíróság megállapította, hogy
az EUMSZ 20. cikke kizárja azokat a nemzeti intézkedéseket, amelyek megfoszthatnák
az uniós polgárokat az uniós polgárként fennálló jogaik valódi gyakorlásától.
Ezt az elvet az adott ügyben alkalmazva a Bíróság arra a következtetésre
jutott, hogy egy illegális migráns számára lehetővé kell tenni, hogy abban a
tagállamban tartózkodhasson és dolgozhasson, amelynek kiskorú eltartott
gyermekei az állampolgárai. A Bíróság kifejtette, hogy a szülő ezen jogának
megtagadása megfosztaná a gyermekeket az uniós polgárként fennálló jogaik
valódi gyakorlásától, mivel az Európai Unió területének elhagyására
kényszerítené őket. A Bíróság továbbá kijelentette, hogy ez akkor is
alkalmazandó, ha a gyermekek soha nem gyakorolták a szabad mozgáshoz való
jogukat az Európai Unión belül. A Dereci-ügyben[10] a Bíróság azoknak a
helyzeteknek a különleges és kivételes jellegét hangsúlyozta, amelyekben ez a
kritérium alkalmazható. A kritérium kizárólag olyan helyzetekre vonatkozik,
melyben az uniós állampolgár az EU egész területének (nem csupán az
állampolgársága szerinti tagállam területének) elhagyására kényszerülne.
Ezenkívül azokra a helyzetekre érvényes, mikor a tartózkodási jog azért nem
tagadható meg egy harmadik országbeli állampolgártól, aki egy tagállam
állampolgárának családtagja, mert az adott tagállami állampolgár egyébként
hátrányt szenvedne az őt uniós polgárként megillető jogok gyakorlásában. Az a
tény azonban, hogy az uniós polgár együtt szeretne tartózkodni egy
családtagjával, aki harmadik országbeli állampolgár, nem teszi elfogadhatóvá,
hogy az EU területének elhagyására kényszerüljön, ha családtagja nem kapja meg
a tartózkodási engedélyt. A Bíróság utalást
tett rá, hogy a nemzeti hatóságoknak vagy bíróságoknak minden esetben fel
kellene mérniük, hogy a tartózkodási engedély megtagadása veszélyezteti-e
családi élet védelméhez való jogot az uniós jog hatálya alá tartozó
helyzetekben az Alapjogi Charta 7. cikke értelmében, és az uniós jog hatályán
kívül eső helyzetekben az emberi jogok európai egyezménye 8. cikke értelmében. A Bíróság a
közelmúltban az O. és S.-ügyben[11]
megerősítette, hogy a Zambrano-ítéletben kimondott elvek csupán
kivételes körülmények között alkalmazandóak. Hozzátette azonban, hogy az
alkalmazási kör nem korlátozódik a vérrokonokra, ezáltal nyomatékosítva, hogy a
döntő tényező az eltartotti viszony jellege (jogi, pénzügyi vagy érzelmi). 2.2. Az uniós polgárság
megszerzése és elvesztése Az uniós jog
szerint uniós polgár mindenki, aki valamely tagállam állampolgára. A tagállamok
döntenek arról – az uniós jog megfelelő figyelembe vétele mellett –, hogy kit
tekintenek állampolgáruknak, és mik az állampolgárság megszerzésének, illetve
elvesztésének feltételei[12].
A beszámolási
időszak alatt a Bizottság mintegy 62 egyéni kérdésre, 29 európai parlamenti
kérdésre és hat petícióra adott választ ebben a témakörben. A Bizottság az
Európai Parlament tagjaitól olyan helyzetekre vonatkozó kérdéseket kapott,
melyekben a más országokban etnikai kisebbséget alkotó embercsoportok, vagy egy
hazai bankban bizonyos összeget letétbe helyezők a tagállamok döntése alapján
állampolgárságot kaptak. A kérdések szerzői vitatták a tagállamok teljes
szabadságát az állampolgárság megszerzésére vonatkozó feltételek
meghatározásában, különösen a Bíróság ítélkezési gyakorlata tükrében, mely
szerint a tagállamok, vonatkozó jogköreik gyakorlása során, „kötelesek
megfelelően figyelembe venni az uniós jogot”. Ezt a feltételt a Rottmann-ügyben[13] alkalmazva a Bíróság nem
vitatta a tagállamok kizárólagos hatáskörét annak meghatározására, ki válhat
állampolgárukká, és ezáltal uniós polgárrá. Sokkal inkább megállapította az
uniós polgárokat az uniós polgári jogállásukhoz kapcsolódó jogaiktól való
megfosztásra vonatkozó tagállami jogkörök korlátait. Kijelentette, hogy az
uniós polgárok vonatkozásában az állampolgárság megszerzésének, illetve
elvesztésének szabályozására vonatkozó tagállami jogkör gyakorlása, amennyiben
ez hatással van az uniós jogrend által biztosított és védett jogokra, ahogy
a honosítás visszavonásáról szóló döntés esetében is, az uniós jog fényében
bírósági felülvizsgálatnak vethető alá. A Bizottsághoz érkezett kérdésekben
leírt helyzetek a tagállami állampolgárság odaítélésével kapcsolatos
döntéseket érintették, ami nem volt hatással az uniós jogrend által biztosított
és védett jogokra. 2.3. Az uniós polgárok szabad
mozgáshoz és tartózkodáshoz való joga (2004/38/EK irányelv) 2.3.1. A 2004/38/EK irányelv[14] helyes átültetését és
alkalmazását biztosító intézkedések Az uniós polgároknak a tagállamok területén
belüli szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való joga az európai uniós integráció
egyik pillére. A beszámolási időszakban a Bizottság szigorú
jogérvényesítési politikát követett, amely az irányelv teljes és hatékony
átültetésének biztosítását célozta valamennyi tagállamban. Ennek eredményeként
a tagállamok túlnyomó többsége jogszabály-módosítást hajtott végre vagy
kötelezettséget vállalt erre, hogy jogszabályaik összhangba kerüljenek a szabad
mozgásra vonatkozó szabályokkal. A Bizottság szorosan figyelemmel kíséri e
kötelezettségvállalások teljesítését, és a lezáratlan kérdések rendezése
céljából együttműködik az érintett tagállamokkal. 2011-ben a Bizottság tizenkét tagállam[15] ellen lépett fel. 2012-ben és 2013
elején a tizenkét eset közül hétben[16]
indokolással ellátott véleményt tett közzé. Ennek hatására eddig öt tagállam
módosította jogszabályait vagy vállalt erre kötelezettséget[17]. A kötelezettségszegési
eljárásokban felmerülő legfontosabb kérdések az uniós polgárok
családtagjainak, köztük az azonos nemű házastársaknak és élettársaknak a
belépéshez és tartózkodáshoz való jogát[18],
a vízumok és tartózkodási engedélyek kiadásának feltételeit az uniós
polgársággal nem rendelkező családtagok számára, valamint az uniós polgárok
kiutasítása elleni anyagi és eljárási biztosítékokat érintik. Az Európa Önökért internetes portál[19] tájékoztatást nyújt az uniós
polgároknak jogaikról. Külön szakasz foglalkozik a szabad mozgáshoz való
jogokkal. A Bizottság emellett közzéteszi az európai szabad mozgásról és
tartózkodásról szóló, uniós polgároknak szánt útmutató korszerűsített
változatát[20]. 2.3.2. Kezelt kérdések és panaszok A beszámolási időszakban 1 566 egyéni
kérdést intéztek a Bizottsághoz a szabad mozgást és tartózkodást érintő
ügyekben, amelyekből 581-et hivatalos panaszként iktattak. A Bizottság ezen
felül 147 európai parlamenti kérdésre, valamint 137 petícióra adott választ. 2011-ben a szabad mozgás témájában 2 413
kérdés érkezett a Europe Direct kapcsolattartó központokhoz, 2012-ben pedig 3 787
(ez a központokhoz éves szinten beérkező kérdések 3,9 %-át teszi ki). A szabad mozgással és tartózkodással
kapcsolatos ügyek a három leggyakoribb téma között vannak a SOLVIT-hoz érkező
kérdések (922 kérdés) és ügyek (a beszámolási időszak alatt a SOLVIT 481 ügyet
kezelt és zárt le, amelyek 88 %-a megoldódott) tekintetében. 2.3.3. Példák a kezelt kérdésekre A nemzeti hatóságok csupán az uniós jog által
meghatározott bizonyos szigorú anyagi és eljárási biztosítékok hatálya alatt
utasíthatnak ki területükről uniós polgárokat. Az uniós polgárok jogbiztonsága
érdekében kulcsfontosságú, hogy a biztosítékokat valamennyi tagállam teljes
mértékben és helyesen ültesse át. A francia hatóságok 2010-ben kiutasítási
határozatokat és a francia terület elhagyására vonatkozó felhívásokat intéztek
az illegális táborok zömében Romániából és Bulgáriából származó roma
lakosaihoz. A Bizottság párbeszédet folytatott a francia hatóságokkal, amely
hatására az uniós jogban meghatározott biztosítékokat teljes körűen beemelték a
francia jogszabályokba. Az új jogszabályok 2011 júniusában léptek hatályba. Dánia az uniós polgárokat is érintő új
kiutasítási szabályokat fogadott el, amelyek 2011 júliusában léptek hatályba,
és az EU szabad mozgásra vonatkozó szabályaival való összeegyeztethetőségük
komoly aggályokat vetett fel. A Bizottság beavatkozásának, illetve a dán
kormánnyal való kapcsolatba lépésének következményeként 2012 júniusában
módosították az idegenrendészeti törvényt. Ezek a példák rámutatnak, hogy a tagállamokkal
folytatott párbeszéd hatékony eszköz lehet a kérdéses ügyek uniós polgárok
számára kedvező megoldásában. Az uniós polgárok megkülönböztetésmentességhez
való jogának és a szabad mozgás akadályainak megszüntetéséhez való jogának
biztosítását célzó bizottsági intézkedések további példái az idegen kettős
nevek bejegyzéséhez kapcsolódó ügyek. A Bizottság 2010-es fellépése
következtében Svédország 2012-ben módosította jogszabályait, így a svéd
állampolgárok számára lehetővé vált az idegen kettős vezetéknevek hivatalos
bejegyzése. A Bizottság Belgium ellen is eljárást indított ugyanezen jog
érvényesítése érdekében azoknak a Belgiumban született gyermekeknek az
esetében, akiknek egyik szülője Belgiumból, másik szülője pedig egy másik
tagállamból származik. 2.3.4. Jövőbeni prioritások A szabályok átültetése érdekében tett lépések
után a Bizottság a szabad mozgásra vonatkozó uniós szabályok gyakorlati
alkalmazására fogja helyezni a hangsúlyt. Jelenleg két tanulmányt készít a 2004/38/EK
irányelv alkalmazásáról. Az első 2012 végén indult, és azt vizsgálja, hogyan
befolyásolják a tartózkodási okmányok kiadásával kapcsolatos alakiságok és
eljárások a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogot. A második 2013
elején indult, és az uniós polgárok helyi szintű mobilitásának helyzetét,
illetve hatásait fogja értékelni. Az eredményekre az uniós polgárságról szóló 2013.
évi jelentésben foglaltaknak megfelelően további intézkedések épülnek majd,
mint például az alaki követelmények egyszerűsítése az uniós polgárok számára és
a szabad mozgást érintő ügyek helyi szintű hatékony kezelésének előmozdítása. A szabad mozgásra vonatkozó uniós szabályok
teljes körű érvényesítését a Bizottság továbbra is prioritásként kezeli. Mikor
végrehajtják a jogérvényesítési intézkedéseket, és elkészül a szabad mozgásra
vonatkozó politika átfogó hatásvizsgálata, jelentés készül majd a szabályok
alkalmazásáról. A Bizottság továbbra is arra ösztönzi a
tagállamokat, hogy osszák meg az információt és a bevált gyakorlatokat, többek
között a szabad mozgással kapcsolatos visszaélések és csalások elleni küzdelem
vonatkozásában. 2.4. Választójog A nem az állampolgárságuk szerinti tagállamban
élő uniós polgároknak joguk van tartózkodási országukban az ország
állampolgáraival azonos feltételek mellett részt venni (választóként és
jelöltként) a helyhatósági és az európai parlamenti választásokon. A beszámolási időszak alatt a Bizottság
mintegy 100 egyéni kérdésre, 50 európai parlamenti kérdésre és 9 petícióra
adott választ az uniós polgárok választójogának témakörében. A Bizottság párbeszédet folytatott a
tagállamokkal öt esetben az uniós polgárok helyhatósági választásokban való részvételi
jogáról szóló 94/80/EK irányelv, tíz esetben pedig az uniós polgárok európai
választásokban való részvételi jogáról szóló 93/109/EK irányelv átültetéséhez fűződő
kérdésekben. Ennek eredményeként a tagállamok módosították jogszabályaikat,
vagy módosításokat helyeztek kilátásba az uniós jognak való megfelelés
érdekében[21].
A Bizottság az értékelés véglegesítésén dolgozik, és szorosan figyelemmel
kíséri a kötelezettségvállalások teljesítését, illetve azt, hogy a tagállami
jogszabályok teljes mértékben megfelelnek-e az uniós jognak. Emellett a Bizottság tizenegy olyan
tagállammal lépett kapcsolatba, amelyek más állampolgárságú uniós polgárok
számára nem tették lehetővé politikai párt alapítását vagy abba való belépést,
ami ellentétben áll az EUMSZ 22. cikkével. Két esetben tisztázódott a
helyzet, egy esetben az uniós joggal összhangban álló nemzeti jogszabályokat
vezettek be, egy további esetben pedig módosításokat helyeztek kilátásba. A
többi hét tagállam[22]
ellen intézkedésekre került sor. A helyhatósági választásokról szóló, 2012.
március 9-én közzétett jelentésében[23]
a Bizottság felmérte az uniós polgárok választójogának helyi szintű
érvényesülését, és javasolta, hogy a tagállamok hozzanak célzott intézkedéseket
a polgárok részvételének ösztönzése és a részvételi arány növelése érdekében. 2013. március 12-én
a Bizottság közzétette a „Felkészülés a 2014-es európai parlamenti
választásokra: a demokratikus és hatékony lebonyolítás további erősítése”
című közleményt, valamint „az európai parlamenti választások
demokratikus és hatékony lebonyolításának erősítéséről” szóló, az európai
választások európai dimenziójának megerősítését célzó ajánlást. A
hatékonyság fokozása és az adminisztratív teher csökkentése révén az ajánlás a 93/109/EK
irányelvnek megfelelően javítani fogja a kettős szavazás elkerülését szolgáló
mechanizmus működését. 2012. december 20-án a Tanács elfogadta a 2013/1/EU
irányelvet[24],
amely az uniós polgárok számára megkönnyíti passzív választójoguk gyakorlását
a 2014-es európai parlamenti választásokon, mivel elegendő lesz egy
személyazonosító okmányt bemutatniuk és nyilatkozatot tenniük a jogosultsági
feltételek teljesítéséről. Végül, az uniós polgárságról szóló 2010. évi
jelentésben foglaltaknak megfelelően, a Bizottság vitát indított azon
tagállamok bevonásával, amelyek megvonják a nemzeti választásokon való
részvétel jogát állampolgáraiktól, amennyiben azok a szabad mozgáshoz és
tartózkodáshoz való jogukkal élve elhagyják származási országukat (szavazati
jogtól való megfosztás). Az Európai Parlamenttel együtt szervezett 2013.
február 19-i uniós polgárságról szóló közös meghallgatás keretében koncentrált
vitára került sor, amely következményeként a Bizottság az uniós polgárságról
szóló 2013. évi jelentésében konkrét intézkedéseket jelent be. 2.5. Konzuli védelem A saját tagállamuk
képviseletével nem rendelkező Unión kívüli országokba utazó, vagy ott élő uniós
polgároknak jogukban áll bármely másik tagállamtól diplomáciai vagy konzuli
védelmet kérni az adott tagállam saját állampolgáraival azonos feltételek mellett. 2011. március 23-án,
az uniós polgárságról szóló 2010. évi jelentés nyomon követése keretében, a
Bizottság közzétette Az uniós polgárok konzuli védelme harmadik országokban:
A jelenlegi helyzet és a további teendők című közleményét[25], illetve külön weboldalt[26] indított. 2011. december 14-én
a Bizottság elfogadta az uniós polgárok számára külföldön biztosított
konzuli védelemről szóló irányelvjavaslatot, amely a tagállami konzuli
hatóságok közötti együttműködés és koordináció egyértelmű és jogilag kötelező szabályainak
lefektetését célozza, hogy a tagállami képviselettel nem rendelkező uniós
polgárok megkülönböztetésmentesen vehessék igénybe a más tagállamok diplomáciai
vagy konzuli képviseletei által biztosított védelmet egy harmadik állam
területén. 2.6. Az Európai Parlamentnek szóló
petíció benyújtásának joga Az uniós
polgároknak joguk van petíciót benyújtani az Európai Parlamenthez az őket
közvetlenül érintő uniós ügyekben. 2012-ben 1 964 beadvány érkezett az
Európai Parlament Petíciós Bizottságához, míg 2011-ben 2 091, 2010-ben
pedig 1 746. 2012 januárja és
szeptembere között az 1 400 nyilvántartásba vett petíció közül 1 010-et
találtak érvényesnek (72 %), míg az érvényes petíciók száma 2011-ben 998 (71
%), 2010-ben pedig 989 (60 %) volt. Az érvényes petíciókat az illetékes
intézményhez vagy hatósághoz továbbították, vagy a benyújtónak címzett
közvetlen válasszal zárták le. Az elmúlt évekhez
hasonlóan a petíciók leggyakoribb tárgya 2012-ben is az alapvető
jogok/jogérvényesülés, a környezet és a belső piac volt. 2.7. Az európai ombudsmannál való
panasztétel joga Az uniós
polgároknak jogukban áll panaszt tenni az európai ombudsmannál az uniós
intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek – kivéve az igazságszolgáltatási
hatáskörében eljáró Bíróság – tevékenysége során felmerülő hivatali
visszásságokról. A beszámolási
időszakban az ombudsmanhoz körülbelül évi 2 500 panasz érkezett. A
hatáskörén kívül eső panaszok száma a 2010-es 1 983-hoz, illetve a 2011-es
1 846-hoz képest 2012-ben 1 720-ra mérséklődött. A csökkenés
elsősorban az ombudsman interaktív útmutatójának köszönhető, amely a
panaszosokat a megfelelő hatósághoz irányítja. 2012-ben 19 281 polgár
használta az útmutatót, hogy felvilágosítást kapjon. A panaszok alapján
indított vizsgálatok száma a 2010-es 323-ról 2012-ben 450-re emelkedett. A
növekedés annak tudható be, hogy az ombudsmannak sikerült kapcsolatot
teremtenie a potenciális panaszosokkal. A vizsgálatok
tárgya legtöbb esetben az átláthatóság hiánya az uniós ügyintézésben. 2012-ben
az ügyek 21,5 %-a érintette az átláthatóságot, 2010-ben ez az arány 33 %, 2011-ben
pedig 25 % volt. Az összes 2012-ben lezárt eset (80 eset) 20 %-ában az
ombudsmannak sikerült pozitív kimenetelt elérnie. 2.8. Európai polgári kezdeményezés Az európai polgári kezdeményezés keretében a
Bizottság jogalkotási javaslat előterjesztésére kérhető fel a hatáskörébe
tartozó területeken, amennyiben a kezdeményezést egymillió polgár támogatja. A 2012. április 1-jétől hatályos 2011/211/EU
rendelet meghatározza az ilyen kezdeményezésekre vonatkozó szabályokat és
eljárásokat. 2012 áprilisa és 2013 februárja között a
Bizottság 27 kérelmet kapott a javasolt kezdeményezések nyilvántartásba
vételére. Az ügyek témakörei a feltétel nélküli alapjövedelemtől a mindenki
számára elérhető magas színvonalú oktatáson és a tömegtájékoztatás
sokszínűségén át a választójogig terjedtek. Az első kezdeményezések egyike, a
szervezők állítása szerint, megfelelő számú támogatót szerzett[27], azonban hivatalosan még nem
nyújtották be a Bizottságnak. A Bizottság 2011-ben tagállami szakértőkből
álló szakértői csoportot hozott létre, hogy cseréljenek véleményt, valamint
osszák meg a szakismereteket és a bevált gyakorlatokat a polgári kezdeményezési
eljárás lebonyolításával kapcsolatban a tagállamokra háruló feladatokról. 2.9. A szabad mozgáshoz és
tartózkodáshoz való jogot gyakorló uniós polgárokra vonatkozó statisztikai
adatok 2012. január 1-jén megközelítőleg 13,6 millió
uniós polgár élt (legalább 12 hónapja) az állampolgárságától különböző
tagállamban. Ennél azonban sokkal több uniós polgár gyakorolja a szabad
mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát. 2011-ben több mint 180 millió magáncélú
és csaknem 30 millió üzleti célú utazás történt az Európai Unióban. 3. Az állampolgárság alapján
történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével kapcsolatos fejlemények Az EUMSZ 18.
cikke és az Alapjogi Charta 21. cikkének (2) bekezdése a Szerződések
alkalmazási körében és az azokban foglalt különleges rendelkezések sérelme
nélkül tiltja az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést. Mivel ez az elv
az uniós jog tárgyi hatálya alá tartozó valamennyi ügyben alkalmazandó,
megerősítése szerves részét képezi a Bizottság szerepének az uniós jog
különféle szakpolitikai területeken történő megfelelő alkalmazásának biztosításában,
amint azt az alábbi néhány példa is szemlélteti a beszámolási időszakból. Egy hat tagállam
(Ausztria, Belgium, Franciaország, Németország, Görögország és Luxemburg)
elleni intézkedéssorozat keretében a Bizottság kétségbe vonta a közjegyzői
hivatás gyakorlását kizárólag az érintett tagállamok állampolgárai számára
lehetővé tevő nemzeti rendelkezéseket. 2011. május 24-én hozott ítéleteiben a
Bíróság egyetértett azzal, hogy az ilyen rendelkezések állampolgárságon alapuló
hátrányos megkülönböztetésnek számítanak, így a Szerződés megszegését jelentik[28]. 2011-ben a
jogérvényesítés további példájaként a Bizottság Ausztria ellen indított
eljárást, mivel egy nemzeti szabály értelmében a tömegközlekedés utazási
kedvezményeit kizárólag azon diákok számára tartották fenn, akiknek szülei
osztrák családi támogatásban részesültek. 2012. október 4-én hozott ítéletében
a Bíróság támogatta a Bizottság álláspontját, és megerősítette azt az elvet,
mely szerint a saját országuktól eltérő tagállamban tanuló uniós diákok a helyi
diákokkal azonos jogokkal rendelkeznek egyes kedvezmények tekintetében[29]. 2012-ben a
Bizottság a Máltán tartózkodó nem máltai uniós polgárok ügyében lépett fel,
akik a kedvezményes víz- és villamosenergia-díjak máltai
állampolgárokkal azonos feltételek melletti igénybe vétele kapcsán szembesültek
problémákkal. A Bizottság ezen kívül olyan területeken valósított meg célzott
politikai intézkedéseket, amelyeken az állampolgárság alapján történő hátrányos
megkülönböztetésből eredő problémákat észleltek. Az érintettek
számos panasza és jogi érthetőség iránti felhívása mutatott rá a
sporttevékenységekhez és/vagy sportversenyekhez való hozzáférést
állampolgársági alapon korlátozó aggályos szabályok meglétére egyes
tagállamokban. Ezek kezelése érdekében a Bizottság 2011 januárjában közleményt[30] fogadott el a sport európai
dimenziójának fejlesztéséről, amely útmutatást ad a tagállamoknak arra
vonatkozóan, milyen gyakorlati eszközökkel küszöböljék ki az állampolgárságon
alapuló megkülönböztetést a sporttevékenységekhez és/vagy sportversenyekhez
való hozzáférés terén. 2011 decemberében
a Bizottság arról nyújtott útmutatást a tagállamoknak, hogyan biztosítsák, hogy
a határon átnyúló öröklés adóztatási szabályai nem tartalmaznak
állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést[31]. Ezt
a lépést horizontális jogérvényesítési intézkedésekkel követték nyomon, amelyek
az uniós Szerződéseknek ellentmondó nemzeti öröklési szabályokat célozták. 2012 végén a
Bizottság vizsgálatba kezdett a közvetlen adókra vonatkozó nemzeti jogszabályok
alapos értékelése céljából, hogy megállapíthassa, nem okoznak-e ezek a
szabályok méltánytalan hátrányt a másik tagállamba költöző munkavállalóknak és
személyeknek. Ezt a kezdeményezést a közvetlen
adókra vonatkozó tagállami jogszabályok 2010-ben végzett alapos vizsgálata
előzte meg, amely azt hivatott biztosítani, hogy a határ menti ingázókat ne
érje hátrányos megkülönböztetés. Ennek alapján
a Bizottság megteszi a megfelelő lépéseket, és ugyanezt a megközelítést fogja
alkalmazni az említett 2012-es vizsgálat vonatkozásában is. 2012 májusában a
Bizottság a személygépjárművekre és motorkerékpárokra vonatkozó
megkülönböztetésmentes matricarendszerről tett közzé iránymutatásokat a
tagállamok számára[32]. 2012 júniusában,
a szolgáltatási irányelv (2006/123/EK irányelv) jobb végrehajtása által a
növekedés fellendítéséért tett erőfeszítések részeként a Bizottság olyan
intézkedéseket jelentett be[33], amelyek
biztosítják a szolgáltatások igénybevevőinek állampolgársága alapján
történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának megfelelő érvényesülését,
valamint a tagállamok számára külön útmutatót tett közzé ezen elv
alkalmazásáról[34]. Belátva, hogy a
fizetési számlákhoz és egyéb banki szolgáltatásokhoz történő hozzáférés
nélkülözhetetlenné vált a polgárok gazdasági és társadalmi életben való
részvétele szempontjából, illetve összhangban a 2012 októberében közzétett második
egységes piaci intézkedéscsomagban[35]
foglaltakkal, a Bizottság ezzel a jelentéssel egyidejűleg egy kezdeményezést is
elfogad, amely többek között az említett számlákhoz és banki szolgáltatásokhoz
kapcsolódó állampolgársági alapon történő megkülönböztetés kiküszöbölését
célozza[36].
2012 végén a Bizottság tanulmány[37] készítésébe kezdett annak
értékelésére, hogyan hajtják végre a nemzeti jogban az állampolgárság alapján
történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét a felsőoktatáshoz való
hozzáférés és a kapcsolódó pénzügyi támogatások tekintetében. Végül, 2013.
április 26-án a Bizottság közzétette a munkavállalók szabad mozgáshoz való
jogának Unión belüli hatékony gyakorlását elősegítő intézkedésekről szóló irányelvjavaslatát[38], amely többek között
az utazó uniós munkavállalók állampolgárság alapján történő
megkülönböztetését kívánja megakadályozni. 4. Következtetés Ez a jelentés uniós szintű áttekintést ad a 2011
óta történt fő fejleményekről és intézkedésekről az uniós polgárság
témakörében. Ez a dokumentum kiegészíti és kíséri az uniós polgárságról szóló 2013.
évi jelentést. [1] Az EUMSZ 18. és 24. cikkét a Lisszaboni Szerződés
belefoglalta az EUMSZ második, „A megkülönböztetés tilalma és az uniós
polgárság” című részébe. [2] A személyek közötti, faji vagy etnikai származásra való
tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló 2000/43/EK
irányelv. [3] A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott
egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló 2000/78/EK irányelv. [4] A munkavállalási és foglalkoztatási ügyekben az
esélyegyenlőség és a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének
végrehajtásáról szóló 2006/54/EK irányelv. [5] COM(2011) 160 - http://ec.europa.eu/justice/fundamental-rights/files/annual_report_2010_hu.pdf. [6] COM(2012) 169 - http://ec.europa.eu/justice/fundamental-rights/files/charter-brochure-report_en.pdf. [7] COM(2013) 271- http://ec.europa.eu/justice/fundamental-rights/files/charter_report_2012_en.pdf. [8] Lásd például a C-184/99. sz. Grzelczyk-ügyet. [9] C-34/09. sz. Ruiz Zambrano-ügy. [10] C-256/11. sz. Dereci és társai-ügy. [11] C-356/11. és C 357/11. sz. egyesített O. és S.-ügyek. [12] Lásd például a C-369/90. sz. Micheletti és társai-ügyet. [13] C-135/08. sz. ügy. [14] HL L 158., 77. o. [15] AT, BE, DE, CY, CZ, ES, IT, LT, MT, PL, SE, UK. (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-11-981_hu.htm [16] CZ, LT (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-75_en.htm?locale=en),
UK (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-417_en.htm?locale=en) AT, DE és
SE (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-646_en.htm?locale=en) és BE (http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-13-122_hu.htm). [17] MT jogszabály-módosítást hajtott végre. ES, IT, PL és SE
kötelezettséget vállaltak, hogy 2013 tavaszáig módosítják jogszabályaikat. [18] Lásd az Alapjogi Charta alkalmazásáról szóló jelentést,
COM(2013) 271. [19] http://ec.europa.eu/youreurope/index.htm. [20] http://ec.europa.eu/justice/citizen/files/guide_free_movement_en.pdf. [21] CY, PL és RO új jogszabályokat fogadott el; CZ, SI és SK
bejelentette, hogy a 2014-es európai parlamenti választások előtt időben
módosítja jogszabályait. EE és LV kielégítő magyarázatot adott, míg BG, HU, LT
és MT a közelmúltban fogadott el jogszabályokat, melyek vizsgálata folyamatban
van. [22] CZ, ES, GR, LT, LV, PL és SK. [23] A Bizottság jelentése az állampolgárságuktól eltérő
tagállamban lakóhellyel rendelkező uniós polgárok aktív és passzív
választójogának a helyhatósági választásokon történő gyakorlására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló 94/80/EK irányelv alkalmazásáról,
COM(2012) 99. [24] A Tanács 2013/1/EU irányelve a 93/109/EK irányelvnek az
állampolgárságuk szerinti tagállamtól eltérő tagállamban lakóhellyel rendelkező
uniós polgárok passzív választójogának az európai parlamenti választásokon
történő gyakorlására vonatkozó egyes részletes rendelkezései tekintetében
történő módosításáról (HL L 26., 28. o.). [25] COM(2011) 149. [26] http://ec.europa.eu/consularprotection [27] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-13-107_hu.htm [28] C-53/08., C-47/08., C-50/08., C-54/08., C-61/08. és C-51/08.
sz. ügyek. [29] C-75/11. sz. ügy. [30] SEC(2011) 66/2. [31] COM(2011) 864. [32] COM(2012) 199. [33] COM(2012) 261. [34] SWD(2012) 146. [35] COM(2012) 573. [36] Javaslat – Az Európai Parlament és a Tanács irányelve a
fizetési számlákhoz, a fizetésiszámla-váltáshoz és az alapszintű fizetési számlákhoz
történő hozzáféréshez kapcsolódó díjak összehasonlíthatóságáról, COM (2013)266. [37] „Az uniós polgárok és családtagjaik szabad mozgására
vonatkozó uniós szabályok értékelése és gyakorlati érvényesítése”. [38] Javaslat – az Európai Parlament és a Tanács irányelve a
munkavállalók szabad mozgásával összefüggésben a munkavállalóknak biztosított
jogok gyakorlását megkönnyítő intézkedésekről, COM(2013) 236.