02004R0138 — HU — 02.05.2022 — 007.001
Ez a dokumentum kizárólag tájékoztató jellegű és nem vált ki joghatást. Az EU intézményei semmiféle felelősséget nem vállalnak a tartalmáért. A jogi aktusoknak – ideértve azok bevezető hivatkozásait és preambulumbekezdéseit is – az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett és az EUR-Lex portálon megtalálható változatai tekintendők hitelesnek. Az említett hivatalos szövegváltozatok közvetlenül elérhetők az ebben a dokumentumban elhelyezett linkeken keresztül
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 138/2004/EK RENDELETE (2003. december 5.) a közösségi mezőgazdasági számlarendszerről (HL L 033, 2004.2.5., 1. o) |
Módosította:
|
|
Hivatalos Lap |
||
Szám |
Oldal |
Dátum |
||
L 52 |
9 |
25.2.2005 |
||
L 168 |
14 |
21.6.2006 |
||
L 65 |
5 |
8.3.2008 |
||
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1137/2008/EK RENDELETE (2008. október 22.) |
L 311 |
1 |
21.11.2008 |
|
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1350/2013/EU RENDELETE (2013. december 11.) |
L 351 |
1 |
21.12.2013 |
|
A BIZOTTSÁG (EU) 2019/280 FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE (2018. december 3.) |
L 47 |
7 |
19.2.2019 |
|
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS (EU) 2022/590 RENDELETE (2022. április 6.) |
L 114 |
1 |
12.4.2022 |
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 138/2004/EK RENDELETE
(2003. december 5.)
a közösségi mezőgazdasági számlarendszerről
(EGT vonatkozású szöveg)
1. cikk
Tárgy
E rendelet létrehozza a közösségi mezőgazdasági számlarendszert (a továbbiakban: EAA), rendelkezve az alábbiakról:
összevethető számlák közösségi célokra történő összeállításához és a 3. cikkel összhangban történő adattovábbításhoz kapcsolódó felhasználásra szánt EAA-módszertan (közös szabályok, fogalommeghatározások, osztályozások és elszámolási szabályok);
az EAA-módszertannak megfelelően összeállított mezőgazdasági számlák továbbítására vonatkozó határidők.
2. cikk
Módszertan
E felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására csak akkor kerülhet sor, ha azok nem változtatják meg az I. melléklet alapját képező fogalmakat, végrehajtásuk nem kíván további forrásokat az európai statisztikai rendszerben adatokat előállítóktól, és nem rónak jelentős többletterhet a tagállamokra vagy az adatszolgáltatókra.
A Bizottságnak megfelelő indokolással kell ellátnia a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban foglalt statisztikai intézkedéseket, adott esetben a területen illetékes szakértőktől származó információk felhasználásával, a 223/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 1 ) 14. cikkének (3) bekezdésében említett költséghatékonysági elemzés alapján, amely tartalmazza a válaszadókra háruló terhek és az előállítási költségek értékelését.
3. cikk
Továbbítás a Bizottságnak
Ugyanakkor a regionális mezőgazdasági számlarendszerhez (a továbbiakban: REAA) kapcsolódó adatokat az 1059/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 2 ) értelmében vett NUTS 2 szinten első alkalommal 2023. szeptember 30-ig kell továbbítani.
A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok nem róhatnak jelentős többletterhet a tagállamokra vagy az adatszolgáltatókra.
A Bizottságnak megfelelő indokolással kell ellátnia a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban foglalt statisztikai intézkedéseket, adott esetben a területen illetékes szakértőktől származó információk felhasználásával, a 223/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében említett költséghatékonysági elemzés alapján, amely tartalmazza az adatszolgáltatókra háruló terhek és az előállítási költségek értékelését.
3a. cikk
A statisztikai adatok közzététele
Az 1367/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 3 ) és a 223/2009/EK rendelet sérelme nélkül, a Bizottság (Eurostat) a részére továbbított adatokat e rendelet 3. cikkével összhangban – online, ingyenesen – közzéteszi.
3b. cikk
Minőségértékelés
4. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
4a. cikk
A bizottsági eljárás
4b. cikk
Eltérések
5. cikk
Záró rendelkezés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
I. MELLÉKLET
MEZŐGAZDASÁGI SZÁMLARENDSZER
(EAA)
TARTALOMJEGYZÉK |
|
Előszó |
|
I. |
A számlák általános jellemzői |
A |
Bevezetés |
B. |
Az alapegység és a mezőgazdasági ágazat |
1. |
Alapegység |
2. |
A mezőgazdasági ágazat |
3. |
El nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek |
C. |
A kibocsátás mérése |
D. |
A számlák sorrendje |
1. |
A számlák sorrendje az ►M6 ESA 2010 ◄ -ben előírtak szerint |
2. |
Az EAA számlák sorrendje |
E. |
Adatforrások és számítási módszerek az eaa összeállításához |
F. |
Osztályozás |
1. |
Általános |
2. |
A mezőgazdaság jellemző tevékenységeinek meghatározása |
3. |
A mezőgazdaság jellemző egységeinek meghatározása |
4. |
Az egyes tételekre vonatkozó észrevételek |
5. |
Eltérés az EAA szerinti mezőgazdasági ágazat és a nemzeti számlák központi keretrendszere szerinti mezőgazdasági ágazat között |
II. |
Termékekhez kapcsolódó gazdasági műveletek |
A. |
Általános szabályok |
1. |
Elszámolási időszak |
2. |
Egységek |
3. |
A számbavétel időpontja |
B. |
Kibocsátás |
1. |
Általános megjegyzések a kibocsátás ►M6 ESA 2010 ◄ - és EAA-beli fogalmáról |
2. |
A mezőgazdasági tevékenység kibocsátása: mennyiségek |
3. |
El nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek kibocsátása |
4. |
A mezőgazdasági ágazat kibocsátása |
5. |
A kibocsátás értékelése |
C. |
Folyó termelőfelhasználás |
1. |
Fogalommeghatározás |
2. |
A folyó termelőfelhasználás elemei |
3. |
A folyó termelőfelhasználás értékelése |
D. |
Bruttó felhalmozás |
1. |
Bruttó állóeszköz-felhalmozás |
2. |
Készletváltozás |
3. |
Állatállomány elszámolása „bruttó állóeszköz-felhalmozásként” vagy „készletváltozásként” |
III. |
Jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek és egyéb folyamatok |
A. |
Fogalommeghatározás |
B. |
Általános szabályok |
1. |
Elszámolási időszak |
2. |
Egységek |
3. |
A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek számbavételének időpontja |
4. |
Általános megjegyzések a hozzáadott értékről |
C. |
Munkavállalói jövedelem |
D. |
Termelési és importadók |
1. |
Termékadók |
2. |
A hozzáadottérték-adó kezelése |
3. |
A hozzáadottérték-adó kezelése |
E. |
Támogatások |
1. |
Terméktámogatások |
2. |
Egyéb termelési támogatások |
F. |
Tulajdonosi jövedelem |
1. |
Fogalommeghatározás |
2. |
Kamatok |
3. |
►M6 Bérleti díjak (Földbérleti díj és felszín alatti kincsek utáni bérleti díj) ◄ |
4. |
►M6 A biztosításikötvény-tulajdonosok befektetési jövedelme (az EAA nem tartalmazza) ◄ |
G. |
Tőketranszferek |
1. |
Beruházási támogatások |
2. |
Egyéb tőketranszferek |
H. |
Állóeszközök értékcsökkenése |
IV. |
Mezőgazdasági munkaerő-ráfordítás |
V. |
A mezőgazdasági jövedelem mutatói |
A. |
A jövedelem és az egyenlegező tételek meghatározása |
B. |
A vállalati alapokon szervezett egységek jövedelmének kezelése |
C. |
A mezőgazdasági jövedelem mutatóinak meghatározása |
D. |
A jövedelemmutatók összesítése az európai unióra |
E. |
A jövedelemmutatók deflálása |
VI. |
Az EAA értékelése változatlan árakon |
A. |
Ár- és volumenmérések |
B. |
Az EAA változatlan árakon történő összeállításának alapelvei és módszere |
1. |
Az indexképlet megválasztása |
2. |
Bázisév |
3. |
Sorozatok bemutatása egy adott referenciaévre |
4. |
►M6 A hozzáadott érték kiszámítása rögzített éves árakon ◄ |
5. |
Termékadók és -támogatások lebontása volumen- és árösszetevőkre |
VII. |
Regionális mezőgazdasági számlarendszer (REAA) |
A. |
Általános elvek |
1. |
Bevezető |
2. |
Regionális gazdaság, regionális terület |
3. |
Alapegység a REAA összeállításában |
4. |
A REAA összeállításának módszerei |
5. |
A rezidensi státusz és a terület fogalma |
6. |
Mezőgazdasági ágazat és jellemző egységek |
B. |
Termékekhez kapcsolódó gazdasági műveletek |
1. |
Kibocsátás |
2. |
Folyó termelőfelhasználás |
3. |
Bruttó felhalmozás |
C. |
Jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek és egyéb folyamatok |
1. |
Általános szabályok |
2. |
Hozzáadott érték |
3. |
Állóeszközök értékcsökkenése |
4. |
Támogatások |
5. |
Adók |
6. |
Munkavállalói jövedelem |
7. |
Nettó működési eredmény |
8. |
Kamatok, bérleti díjak |
9. |
Mezőgazdasági vállalkozói jövedelem: általános számítási szabályok |
D. |
A végrehajtás rövid áttekintése |
1. |
Bevezető |
2. |
A regionális mezőgazdaság meghatározása |
3. |
A mezőgazdasági kibocsátás mérése |
4. |
El nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek |
5. |
Folyó termelőfelhasználás |
ELŐSZÓ
A számlák európai rendszerének átdolgozása (ESA 2010) ( 4 ) az EAA esetében alkalmazott alapvető módszertan átdolgozásához vezetett az ESA-val való összhang biztosítása érdekében, hogy lehetővé váljon az EAA összehangolása mind a tagállamok között, mind pedig a nemzeti számlák központi keretrendszerével, továbbá annak biztosítása céljából, hogy az elvégzendő változtatások megvalósíthatók lehessenek. E kézikönyv kialakításában e megfontolások szerepet játszottak, mivel – az EAA összeállításához szükséges fogalmak, alapelvek és alapszabályok mellett – a mezőgazdaság területén fennálló egyedi jellemzőkhöz való esetleges adaptációra is kitér.
I. A SZÁMLÁK ÁLTALÁNOS JELLEMZŐI
A. BEVEZETÉS
1.01. |
Az integrált gazdasági számlák rendszerének szisztematikus, összevethető és a lehető legteljesebb áttekintést kell nyújtania a gazdasági tevékenységekről, amely elemzések, előrejelzések és politikai intézkedések alapjául szolgálhat. A rendszer által lefedett hatalmas számú és rendkívül változatos gazdasági műveleteket és egységeket általános kritériumok szerint kell osztályozni, továbbá világosan és egyszerűen, számlák és táblázatok koherens rendszerében kell megadni. |
1.02. |
Az Integrált Nemzeti Számlák Európai Rendszerét – amely az Egyesült Nemzetek Szervezete által kidolgozott Nemzeti Számlák Átdolgozott Rendszeréből ( ►M6 SNA 2008 ◄ ) ►M6 ( 5 ) ◄ származik – az Európai Unió egyedi szükségletei nyomán hozták létre. Azokat a fogalmakat, meghatározásokat, elszámolási szabályokat és azokat az egységes osztályozási rendszereket rögzíti, amelyeket az EU-tagállamoknak kell alkalmazniuk. |
1.03. |
Az ország gazdasága nagyszámú egység tevékenységének az összessége, amelyek a termelés, pénzügyek, biztosítás, elosztás és fogyasztás céljából számos különböző típusú gazdasági műveletben vesznek részt. A nemzeti számlákban alkalmazott egységeket és az egységek csoportjait a vizsgált gazdasági modellekre vonatkoztatva kell meghatározni. ►M6 Az ESA 2010 rendszert két egységtípusnak és a nemzetgazdaság felosztása két megfelelő módjának a használata jellemzi. ◄ |
1.04. |
A jövedelem- és tőkeáramlás, a pénzügyi tranzakciók és a befektetett pénzügyi eszközök elemzéséhez elengedhetetlen azoknak az egységeknek a kiválasztása, amelyek megfelelően jellemzik a gazdasági szereplők (szervezeti egységek) közötti kölcsönhatást. A termelési folyamat elemzéséhez elengedhetetlen azoknak az egységeknek a kiválasztása, amelyek ábrázolják a műszaki-gazdasági jellegű összefüggéseket (azaz a szakosodott telephelyek és a homogén szakosodott egységek). |
1.05. |
Így a gazdaság két különböző módon osztható fel:
i.
szervezeti szektorokra vagy alszektorokra, amelyek szervezeti egységek csoportjait képviselik;
ii.
„ágazatokra”, amelyek a szakosodott telephelyek csoportjait (ágazat), vagy a homogén szakosodott egységek csoportjait (homogén ágazat) fogják át. |
1.06. |
Az EAA legfőbb célja a termelés folyamatának és az általa képzett elsődleges jövedelmeknek az elemzése. Ezért a számlák az ágazati koncepción alapulnak. |
1.07. |
Az EAA olyan szatellitszámlákból áll, amelyek a mezőgazdasági ágazat egyedi jellegéhez igazított kiegészítő információkkal és fogalmakkal szolgálnak. Bár felépítésükben nagyon közel állnak a nemzeti számlákhoz, összeállításuk mégis megfelelő szabályok és módszerek kidolgozását igényli. |
1.08. |
Megkülönböztetést kell tenni a mezőgazdasági termelés által előállított jövedelem és a mezőgazdasággal foglalkozó háztartások jövedelme között, amely utóbbi a mezőgazdasági tevékenységből származó jövedelmen kívül a mezőgazdasággal foglalkozó háztartások esetében esetlegesen fennálló egyéb forrásokból (tulajdon, társadalmi juttatások stb.) származó jövedelmet is tartalmazza. ►M6 Ezt a két jövedelemtípust (a mezőgazdasági termelés által előállított jövedelem és a mezőgazdasággal foglalkozó háztartások összjövedelme) két különböző célból mérik, ami a gazdaság felosztásának két különböző módját kívánja meg: az első az EAA esetében a termelőegységeken alapul, amelyek meghatározása valamely tevékenységi ágazatra való hivatkozással történik, míg a második a háztartásokon (vagyis a szervezeti egységeken) alapul, amelyek fő jövedelemforrása az önálló mezőgazdasági tevékenység. ◄ |
B. AZ ALAPEGYSÉG ÉS A MEZŐGAZDASÁGI ÁGAZAT
1. Alapegység
1.09. |
A termelési folyamatban, valamint az áruk és szolgáltatások felhasználásában végbemenő gazdasági folyamatok elemzéséhez ki kell választani azokat az egységeket, amelyek a műszaki-gazdasági jellegű összefüggéseket hangsúlyozzák. E követelmény azt jelenti, hogy az intézményi egységeket általában kisebb és homogénebb egységekre kell felosztani a termelés jellege alapján. A szakosodott telephelyek (LKAU) ennek a követelménynek hivatottak eleget tenni működési szemléletű megközelítésben (ESA 2010, 2.147.) ( 6 ). |
1.10. |
A szakosodott telephely a szakosodott egységnek az a része, amely megfelel a telephelynek. A szakosodott telephely megnevezése az SNA 2008-ban és az ISIC Rev. 4-ben: szakosodott telephely. A szakosodott egység magában foglalja azon termelő szervezeti egység valamennyi részét, amely hozzájárul a NACE Rev. 2. (gazdasági tevékenységek referenciaosztályozása, vö. 1.55.) valamely szakágazati szintjéhez (négy számjegy) tartozó tevékenység végzéséhez, és megfelel a szervezeti egység egy vagy több működési alrészlegének. Az intézményi egység információs rendszerének képesnek kell lennie arra, hogy minden egyes szakosodott telephelyre kimutassa vagy kiszámítsa legalább a termelés, a folyó termelőfelhasználás, a munkavállalói jövedelem, a működési eredmény értékét, a foglalkoztatottak létszámát és a bruttó állóeszköz-felhalmozás mértékét. (ESA 2010, 2.148.). A telephely földrajzilag meghatározott területen elhelyezkedő, javakat vagy szolgáltatásokat előállító gazdasági egység, vagy annak egy része. |
1.11. |
Bár egy szakosodott telephely termelői minőségében megfelelhet egy szervezeti egységnek, vagy egy szervezeti egység valamely részének, de soha nem tartozhat két külön szervezeti egységhez. Mivel a gyakorlatban az árutermelő és szolgáltató szervezeti egységek többsége párhuzamosan több különböző tevékenységet végez (egyet főtevékenységként, míg egy vagy több másikat másodlagos tevékenységként), ezért azok azonos számú szakosodott telephelyre oszthatók fel, amennyiben a szükséges információk rendelkezésre állnak. A kisegítő tevékenységek (beszerzés, értékesítés, marketing, számvitel, fuvarozás, raktározás, karbantartás stb.; vö. 1.27.) viszont nem eredményezhetik szakosodott telephely létrejöttét, kivéve, ha azokat az általuk szolgáltatásokkal ellátott szakosodott telephelytől eltérő régióban, külön telephelyen hajtják végre (ESA 2010, 3.13.). |
1.12. |
Alapvetően annyi szakosodott telephelyet kell nyilvántartani, amennyi a másodlagos tevékenységek száma, ugyanakkor megtörténhet, hogy a statisztikai (számviteli) információk nem teszik lehetővé a szakosodott telephely másodlagos tevékenységeinek vagy az ilyen tevékenységek egyes részeinek elkülönítését a főtevékenységtől. Ha az árukat és szolgáltatásokat előállító intézményi egység fő tevékenysége mellett egy vagy több másodlagos tevékenységet is folytat, akkor ezzel azonos számú szakosodott egységre kerül felosztásra, és a másodlagos tevékenységek a fő tevékenységtől eltérő tevékenységi tételbe sorolandók. A kisegítő tevékenységeket nem kell elkülöníteni a fő vagy a másodlagos tevékenységektől. Ugyanakkor az osztályozási rendszer valamely adott kategóriájába tartozó szakosodott telephely előállíthat az általa végzett másodlagos tevékenységhez kapcsolódóan a homogén csoportjába nem tartozó olyan terméket is, amelyet a rendelkezésre álló számviteli adatok alapján nem lehet külön kimutatni. Emiatt egy szakosodott egység egy vagy több másodlagos tevékenységet folytathat. (ESA 2010, 2.149.). |
1.13. |
Tevékenység végzéséről akkor beszélhetünk, amikor az olyan erőforrásokat, mint például a berendezéseket, a munkaerőt, a gyártástechnológiát, az információs hálózatokat, illetve a termékeket egymással úgy kombináljuk, hogy meghatározott áruk vagy szolgáltatások létrejöttét eredményezze. A tevékenységet a termékek (áruk és szolgáltatások) felhasználása, a termelési folyamat és a termékkibocsátás jellemzi. A szakosodott telephely főtevékenysége az a tevékenység, amely esetében a hozzáadott érték meghaladja az egységen belül végzett minden más tevékenység hozzáadott értékét. A főtevékenység osztályozásának meghatározása a NACE Rev.2-re hivatkozva történik, először az osztályozás legmagasabb szintjén, majd mind részletesebb szintekre ereszkedve (ESA 2010, 3.10.). |
2. A mezőgazdasági ágazat
1.14. |
Egy ágazatot az azonos típusú tevékenységet végző összes szakosodott telephely egy csoportba rendezésével lehet létrehozni. Ez lehetővé teszi a gazdasági ágazatokra történő felbontását. Ezeknek az ágazatoknak az osztályozása az így összesorolt egységek főtevékenységétől függ. ►M6 Az osztályozás legrészletesebb szintjén – az ESA 2010 (2.150.) által meghatározottak szerint – egy „ágazat” a NACE Rev.2-nek egyazon szakágazatába (4 számjeggyel jelölt szint) tartozó és ezért a NACE Rev.2-ben meghatározott tevékenységnek megfelelő főtevékenységet végző összes szakosodott telephelyet magába foglalja. ◄ |
1.15. |
Bár a mezőgazdasági ágazatot korábban úgy határozták meg, mint a homogén mezőgazdasági termelőegységek egy csoportját, mégis a szakosodott telephelyet választották az EAA leírásának alapegységéül azért, hogy i. az EAA-t a mezőgazdaság gazdasági helyzetéből kiindulva lehessen megközelíteni, azaz teljes egészében figyelembe lehessen venni bizonyos (el nem különíthető) másodlagos nem mezőgazdasági tevékenységek létét a mezőgazdasági egységek teljes termelőtevékenységének mérésénél, továbbá azért, hogy ii. fennmaradjon a konzisztencia a nemzeti számlarendszer többi részével. Ez elmozdulást jelent a homogén termelési egységen és a homogén ágazaton alapuló analitikus szemlélet irányából a szakosodott telephely és az „ágazat” fogalmán alapuló statisztikai szemlélet felé. |
1.16. |
Az el nem különíthető, másodlagos nem mezőgazdasági tevékenységek olyan tevékenységek, amelyek költségei nem figyelhetők meg az adott mezőgazdasági tevékenység költségeitől függetlenül. Ilyen például a mezőgazdasági termékek feldolgozása a gazdaságban, az erdészet, a fakitermelés, az idegenforgalom. A mezőgazdasági ágazat kibocsátása így kétfajta tevékenységből származik:
i.
mezőgazdasági egységek által végzett mezőgazdasági tevékenységek (fő- vagy másodlagos);
ii.
mezőgazdasági egységek nem mezőgazdasági, el nem különíthető másodlagos tevékenységei. |
1.17. |
A mezőgazdasági üzem – amely a mezőgazdaság statisztikai tanulmányozásához (cenzus, mezőgazdasági üzemszerkezeti összeírások) jelenleg használt egység – az a szakosodott telephely, amely leginkább megfelel a mezőgazdasági ágazatnak (annak ellenére, hogy bizonyos egyéb egységeket, mint például a bor- vagy olívaolaj-termelő szövetkezeteket, vagy szerződéses munkát végző egységeket stb. is ide kell számítani). Ettől függetlenül meg kell jegyezni, hogy a mezőgazdasági üzemekben végezhető számos mezőgazdasági tevékenység eredményeképpen ezek speciális típusú szakosodott telephelyek. ►M6 Az ESA-szabályzatnak az egységekre és azok csoportjára történő szigorú alkalmazásának azt kell eredményeznie, hogy azokban az esetekben, ahol több, a NACE Rev. 2. négyszámjegyű szakágazata szerinti tevékenységet végeznek ugyanabban a mezőgazdasági üzemben, a mezőgazdasági üzem több különálló szakosodott telephelyre oszlik, és rendelkezésre állnak az 1.10. pont alapján kért információk. A mezőgazdasági üzem elfogadása a nemzeti számlákban és az EAA-ban a mezőgazdasági ágazat szakosodott telephelyeként a statisztikai megközelítésen alapul. ◄ |
1.18. |
Ennélfogva a mezőgazdasági ágazat számlái lényegében hasonlóak a mezőgazdasági üzemek számláihoz (termelési és jövedelemkeletkezési számlák). A félreérthetőség elkerülése érdekében azonban meg kell jegyezni, hogy a mezőgazdasági számlák nem azon gazdasági egységek számlái, amelyek főtevékenysége mezőgazdasági jellegű: először is, ezekbe nem tartozik bele e gazdaságok összes, nem mezőgazdasági tevékenysége (amelyeket el lehet különíteni a mezőgazdasági tevékenységektől, azok nem tartoznak ide). Magukban foglalják továbbá olyan gazdasági egységek mezőgazdasági tevékenységeit, amelyek főtevékenysége nem mezőgazdasági jellegű. Ennek eredményeképpen a mezőgazdasági üzem elfogadása az EAA alapegységeként nem változtat azon a tényen, hogy a mezőgazdasági számlák a mezőgazdasági ágazat számlái. |
1.19. |
►M6 Mivel az ESA 2010 szerint a nemzetgazdasági ágazat magában foglalja olyan egységek csoportját, amelyek főtevékenységként ugyanazon vagy hasonló típusú tevékenységet végeznek, a mezőgazdasági ágazat EAA-beli meghatározása az adott nemzetgazdasági ágazatban jellemző tevékenységek és egységek azonosításától függ. ◄ A mezőgazdasági tevékenységek és egységek ennek eredményeképpen történő kiválasztása bizonyos eltérésekhez vezethet az EAA mezőgazdasági ágazat számlái és a nemzetgazdasági számlák között (vö. 1.93). |
1.20. |
►M6 A mezőgazdasági ágazatot az összes olyan helyi szintű szakosodott egység csoportjaként kell kezelni, amelyek fő- vagy másodlagos tevékenységként az alábbi gazdasági tevékenységeket végzik (a mezőgazdasági ágazat pontos meghatározásához vö. 1.60–1.66.): ◄
—
növénytermesztés; árutermelő kertészet; kertészet (beleértve a bor és az olívaolaj termelését az ugyanazon egység által termesztett szőlőből és olajbogyóból),
—
állattenyésztés,
—
az állattenyésztéshez kapcsolódó növénytermesztés,
—
szerződéses mezőgazdasági munka,
—
vadgazdálkodás; csapdával való vadászat, vadszaporítás és kapcsolódó tevékenységek.
|
1.21. |
A mezőgazdasági üzemek mellett a mezőgazdasági ágazat tartalmaz termelők csoportjaiból (pl. szövetkezetek) álló egységeket is, amelyek bort és olívaolajat állítanak elő, valamint olyan szakosított egységeket, amelyek gépeket, anyagokat és munkaerőt bocsátanak rendelkezésre szerződéses munka elvégzéséhez. |
1.22. |
Azokat a szakosított egységeket, amelyek gépeket, berendezéseket és személyzetet bocsátanak rendelkezésre szerződéses munka elvégzéséhez a mezőgazdasági termelési szakaszban (üzleti vállalkozások, amelyek részt vesznek a szerződéses munkában vagy mezőgazdasági üzemek, amelyek megbízottként szolgáltatásokat nyújtanak) a mezőgazdasági ágazat részeként kell kezelni. Szigorúbb értelmezésben ezeknek az egységeknek – amelyeket a mezőgazdasági ágazatba kell sorolni – olyan munkát kell végezniük, amely a) része a mezőgazdasági termelési folyamatnak, b) kapcsolódik a mezőgazdasági termékek előállításához, c) általában a gazdaságok végzik, valamint d) ténylegesen teljes mértékben a gépeket, anyagokat és munkaerőt rendelkezésre bocsátó szakosított egység hatja végre. |
1.23. |
Ha azonban a szerződéses munkát nem teljes mértékben a szakosított egység hajtja végre (pl. ha a gazdálkodók gépeket bérelnek, de saját dolgozóikat alkalmazzák), ezt a tevékenységet a NACE Rev. 2. szerinti 77. fejezet (bérbeadás, lízing) alatt kell elszámolni; ebben az esetben a gazdálkodók mellett szerződéses viszonyban dolgozó vállakozásoknak kifizetett összegeket az „egyéb áruk és szolgáltatások” néven kell elszámolni a „folyó termelőfelhasználás” alatt (vö. 2.108). |
1.24. |
►M6 Mivel az EAA célja a mezőgazdasági tevékenységből (amely az EU-tagállamokban szinte kizárólag árutermelő tevékenység) származó bevétel felhalmozásának mérése, leírása és elemzése, az a döntés született, hogy ki kell hagyni azokat a mezőgazdasági tevékenységeket, amelyek csupán szabadidős ( 7 ) tevékenységet jelentenek. Ezzel szemben az önellátást szolgáló gazdálkodást folytató egységek szerepelnek az EAA-ban. Meg kell jegyezni, hogy a mezőgazdasági üzemek saját végső fogyasztására szánt mezőgazdasági kibocsátást el kell számolni az EAA-ban. ◄ |
3. El nem különíthető, másodlagos nem mezőgazdasági tevékenységek
1.25. |
A szakosodott telephely használata a mezőgazdasági ágazat alapegységeként maga után vonja olyan nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek elszámolását, amelyeket nem lehet elkülöníteni a mezőgazdasági főtevékenységtől. |
1.26. |
A szakosodott telephelyek el nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységei olyan, az EAA-ban meghatározott, a mezőgazdasági termeléshez szorosan kapcsolódó tevékenységek, amelyek esetében a kibocsátás, a folyó termelőfelhasználás, a munkavállalói jövedelem, a munkaerő-ráfordítás vagy a bruttó állóeszköz-felhalmozás bármelyikére vonatkozó információk a statisztikai megfigyelési időszak alatt nem különíthetők el a fő mezőgazdasági tevékenységre vonatkozó információktól. |
1.27. |
Ezek az el nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek az alábbi főbb jellemzőkkel rendelkeznek:
—
céljuk az értékesítés vagy árucsere (az elszámolási időszakban, vagy azt követően, raktározás után), a termelő általi saját végsőfogyasztás, vagy természetbeni ellentételezés (beleértve az alkalmazottaknak kifizetett természetbeni ellentételezést),
—
nem lehetnek kisegítő tevékenységek. A kisegítő tevékenységek viszont nincsenek külön egység formájában elválasztva az intézményi egység egészétől, és nincsenek elkülönítve azoktól a fő-, illetve másodlagos tevékenységektől, amelyek segítése a feladatuk. Ennek megfelelően a kiegészítő tevékenységeket azokhoz a szakosodott telephelyekhez kell rendelni, amelyet kiszolgálnak, kivéve, ha azokat külön egységekben és a telephelytől eltérő régióban hajtják végre. A kisegítő tevékenységek ugyanabban az iparágban maradnak, mint az általuk kiszolgált szakosodott telephely. A kisegítő tevékenységek kiegészítő tevékenységek (pl. értékesítés, marketing, raktározás, saját számlás szállítás; lásd ESA 2010, 3.12. és 3.13., valamint SNA 2008, 5.35–5.44.), amelyeket valamely gazdasági egység hajt végre annak érdekében, hogy megteremtse a fő- és másodlagos tevékenységek végrehajtásához szükséges feltételeket. A kisegítő tevékenységek kibocsátása tipikusan a különböző termelő tevékenységek ráfordításaként jelenik meg,
—
megegyezés alapján ezek a tevékenységek nem foglalják magukban a nem mezőgazdasági termékek (mint például épületek vagy gépek) saját számlára történő bruttó állóeszköz-felhalmozását. Ezen, a nem mezőgazdasági termékek saját végső használatra történő bruttó állóeszköz-felhalmozása elkülöníthető tevékenységnek tekintendő, és az azonosítható szakosodott telephely termeléseként kell elszámolni. Az alkalmazottak részére természetbeni díjazásként nyújtott elszállásolási szolgáltatásokat hasonlóképpen kell kezelni (a jövedelmek keletkezése számlán természetbeni díjazásként kell elszámolni),
—
jellemzőnek kell lenniük a gazdaságokra, jelentős gazdasági súllyal kell rendelkezniük nagyszámú gazdaság esetében,
—
a mezőgazdasági „szerződéses munka” nem nevezhető nem mezőgazdasági tevékenységnek, mivel a mezőgazdasági ágazat jellemző tevékenysége (mezőgazdasági szolgáltatások).
|
1.28. |
Az egyedi nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységnek csak az a része tartozik ide, amely nem elkülöníthető. Ennek eredményképpen egy adott, nem mezőgazdasági tevékenység bekerül a mezőgazdasági ágazatba, ha azt lehetetlen elkülöníteni a szakosodott telephely mezőgazdasági főtevékenységétől, azonban azt abból ki kell hagyni, ha elkülöníthető a mezőgazdasági főtevékenységtől, amely utóbbi esetben egy nem mezőgazdasági szakosodott telephely jön létre. A nem elkülöníthető nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek kiválasztási kritériuma nem annyira a termék jellege, inkább a tevékenység típusa ( 8 ). Például valamely gazdaság által nyújtott agrárturisztikai szolgáltatások csak abban az esetben tartoznak ide, ha azokat nem lehet elválasztani a gazdaság mezőgazdasági tevékenységeitől. Valószínűleg nem ez a helyzet áll fenn, ha e tevékenységek volumene megnő. Így a mezőgazdasági ágazat termelésében elszámolt nem mezőgazdasági termékek a földrajzi helytől függően és időben is változhatnak. |
1.29. |
Az el nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységeknek két fő típusa különböztethető meg:
1.
Tevékenységek, amelyek mezőgazdasági tevékenység folytatását jelentik, és amelyek mezőgazdasági termékeket használnak fel. Ez a tevékenységtípus a legtöbb EU-tagállamban megtalálható. A mezőgazdasági termékek feldolgozása e csoportba tartozó jellegzetes tevékenység: Mezőgazdasági termékek feldolgozása
—
tej feldolgozása vajjá, tejszínné, sajttá, joghurttá és egyéb tejtermékké,
—
gyümölcsök és zöldségek feldolgozása gyümölcslevekké, élelmiszerkonzervekké, alkoholtartalmú italokká és egyéb termékekké,
—
szőlő, must és bor feldolgozása alkoholtartalmú termékekké (pl. habzóborrá, mint például a pezsgő, és szeszes italokká, mint például a konyak),
—
növényi anyagok/textíliák/gyapjú fonása,
—
foie gras, pástétom és egyéb feldolgozott húskészítmények előállítása,
—
egyéb mezőgazdasági termékek feldolgozása,
Mezőgazdasági termékek osztályozása és csomagolása, pl. tojás és burgonya.
2.
A mezőgazdasági üzemet és annak mezőgazdasági termelőeszközeit (berendezések, létesítmények, épületek, munkaerő) bevonó tevékenységek. Alapvetően az alábbi tevékenységek tartoznak ide:
—
agrárturizmus – kemping, vendéglátás, szállodák, különböző szálláshelytípusok stb.,
—
gazdaságok boltjai – nem a gazdaságból származó termékeket érintő kiskereskedelmi tevékenységek. A nyers vagy feldolgozott mezőgazdasági termékek közvetlen értékesítését az érintett termékek kibocsátásánál kell elszámolni,
—
sportolási lehetőség és vidéki szabadidős tevékenységek – a föld használata olyan tevékenységekre, mint például golf, lovaglás, vadászat, horgászat stb.
—
harmadik fél számára nyújtott szolgáltatások – pl. mezőgazdasági gépek bérbeadása és javítása, öntözési projektek, mezőgazdasági tanácsadói szolgáltatások, terméktárolás, gazdasági épületek karbantartása, mezőgazdasági termékekkel kapcsolatos kereskedelmi szolgáltatások, mezőgazdasági termékek szállítása stb. Ezen szolgáltatásokat csak akkor számolják el másodlagos tevékenységként, ha azokat harmadik fél részére végzik. Ha elvégzésük saját részre történik, akkor kisegítő tevékenységnek minősülnek, amelyek nem szerepelnek a számlákban (vö. 1.27.).
—
tájvédelmi szolgáltatások – fűnyírás, sövénynyírás, hóeltakarítás, zöld területek és hasonló jellegű területek kijelölése, telepítése és karbantartása,
—
haltenyésztés,
—
a föld és a mezőgazdasági termelőeszközök használatával járó egyéb tevékenységek. Ezen egyéb tevékenységek magukban foglalják a K+F-et, amennyiben azt nem különálló szakosodott telephelyek végzik, és ha lehetséges azokat felbecsülni.
|
1.30. |
A nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek felsorolása (vö. 1.29) azonban csak tájékoztató jellegű, és nem minden országra vonatkozik. Ellenkezőleg, minden országnak a saját mezőgazdasága jellemzői alapján magának kell összeállítania a saját jegyzékét az el nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységekről. A jegyzéket a nemzeti számlákkal foglalkozó szervezeti egységekkel együttműködésben kell elkészíteni annak biztosítása érdekében, hogy az EAA összeegyeztethető legyen a nemzeti számlák alkalmazásában kialakított mezőgazdasági ágazati számlákkal és e nem mezőgazdasági tevékenységek számláival (azaz annak biztosítása érdekében, hogy egyetlen tevékenységet sem hagynak ki vagy számolnak el duplán). |
1.31. |
A nem mezőgazdasági egységek másodlagos mezőgazdasági tevékenységei elhanyagolhatók és megegyezés alapján nulla értéken számolják el azokat. Valamely nem mezőgazdasági egység által végzett mezőgazdasági termelést a számviteli adatok tekintetében valójában mindig elkülöníthetőnek kell tekinteni, a termékek és a mezőgazdasági termelőeszközök egyedi tulajdonságai, valamint az eredményül kapott EAA összeállításához alkalmazott adatforrások és módszerek (vö. az I. fejezet E. szakasza és a II. fejezet B. és C. szakasza) miatt. Annak érdekében, hogy az EAA az ágazati koncepción alapuljon, az összes mezőgazdaságitermék-kibocsátást – kivéve a nem mezőgazdasági szakosodott telephelyek másodlagos tevékenységeiből származó termékeket – mérni kell. Mivel az említett másodlagos tevékenységek megegyezés alapján nullának tekintendők, az összes mezőgazdasági kibocsátást elszámolják (kivéve azon egységek kibocsátását, amelyek esetében a mezőgazdasági tevékenység csupán szabadidős tevékenységet jelent; vö. 1.24). |
1.32. |
A mezőgazdasági üzemek által előállított nem mezőgazdasági áruk és szolgáltatások nem szerepelnek az EAA -ban, kivéve, ha azok nem elkülöníthető másodlagos tevékenységek eredményei. Például, ha az egységeken belül számos, vertikálisan integrált termelési folyamat található (pl. baromfi vágását, csomagolását és vákuumcsomagolását; burgonya vagy egyéb zöldségfajták osztályozását, mosását és előcsomagolását; vetőmagok osztályozását, előkészítését és értékesítését végző vállalkozások; tárolóhelyet biztosító és a termékek értékesítését végző szövetkezetek, stb.), a mezőgazdasági ágazat tevékenységüknek csak azon részét tartalmazza, amely kapcsolódik a mezőgazdasági termeléshez az 1.62 és 1.63 pont szerint, valamint az el nem elkülöníthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységekhez. |
C. A KIBOCSÁTÁS MÉRÉSE
1.33. |
►M6 Az ESA 2010 értelmében egy ágazat kibocsátása az ágazat összes egysége által a kérdéses elszámolási időszak alatt megtermelt összes terméket jelenti, az ugyanazon elszámolási időszakon belül ugyanazon egység által előállított és felhasznált áruk és szolgáltatások kivételével. A mezőgazdasági kibocsátás mérése az ESA e szabályának adaptációján alapul, a mezőgazdasági egységek által felhasznált kibocsátás egy részének a mezőgazdasági kibocsátásba való felvételével (vö. 2.032–2.036.). Ennélfogva az EAA-ban a mezőgazdasági kibocsátás az ágazat összes egységének össztermelése (kivéve az ugyanazon egység általi folyó termelőfelhasználásra szánt kibocsátást), plusz az ugyanazon egység által folyó termelőfelhasználásként használt kibocsátás, feltéve, hogy ez a kibocsátás két különböző alaptevékenységre vonatkozik (mint például az állati takarmánynak szánt növényi termékek), és megfelel bizonyos (a 2.055. pontban megállapított) kritériumoknak. ◄ |
1.34. |
Az ESA-szabályzatot a mezőgazdasági ágazat különleges jellege miatt adaptálták:
—
a mezőgazdasági termelésnek az a része, amely ugyanannál az egységnél folyó termelőfelhasználás céljára szolgál, a mezőgazdaságban nagyobb, mint a gazdaság bármely másik szektorában,
—
a gazdaság sokféle, egymással szoros kapcsolatban lévő mezőgazdasági tevékenységet végez (az egyik tevékenység a másik tevékenység alapjaként vagy folytatásaként szolgál, mint például a gabonafélék és takarmánynövények termesztése állati takarmányokhoz; szoros kapcsolat áll fenn a termelési tényezők, például a berendezések és gépek használatában). A mezőgazdasági üzem változó tartalma – anélkül, hogy kérdésessé tenné szakosodott telephelyként való jellemzését – igen speciálissá teszi a helyzetet a gazdaság egyéb területeinek szakosodott telephelyeivel szemben (vö. 1.17). A gazdaság ágazatokra való lebontásában a számlák célja részben az, hogy tükrözzék a termelési folyamaton belüli részfolyamatokat: a gazdasági érték létrejöttét, átalakulását, kereskedelmét és továbbadását. A mezőgazdasági üzemben végzett különféle tevékenységeket nem lehetne teljes egészében figyelembe venni kizárólag a mezőgazdasági üzemet elhagyó kibocsátás mérésével.
|
1.35. |
Az ESA-szabályzat ezen adaptációja bizonyos termékek, mint például a gazdaságon belül takarmánynak szánt mezőgazdasági termékek, a bortermeléshez felhasznált szőlő, az olívaolaj-előállításhoz felhasznált olajbogyók, valamint az el nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek folyó termelőfelhasználásaként felhasználni kívánt mezőgazdasági termékek, különleges bánásmódot igényelnek. |
1.36. |
Élő állatok gazdaságok közötti kereskedelme és az élő állatok behozatala különleges bánásmódot igényel, mivel ezeket befejezetlen termelésként tartják számon (vö. II. fejezet). |
D. A SZÁMLÁK SORRENDJE
1. Számlák sorrendje az ►M6 ESA 2010 ◄ -ben előírtak szerint
1.37. |
Az EAA egymással kölcsönösen összefüggő számlák sorozatán alapul. A ESA 2010-ben a számlák teljes sorozatát a folyó gazdasági műveletek számlái, a felhalmozási számlák és a vagyonmérlegek alkotják (ESA 2010, 1.113–1.115.). Ezek a különböző számlák teszik lehetővé a gazdasági műveletek és a gazdasági ciklus különleges aspektusaihoz (például a termeléshez) kapcsolódó egyéb folyamatok rendezett keretek között történő elszámolását. Ezek a gazdasági műveletek a jövedelem keletkezésétől a jövedelem eszközök formájában történő felhalmozásán keresztül annak elosztásáig és újraelosztásáig terjednek. A belőlük levont egyenlegező tételeket használjuk fel azután a gazdasági teljesítmény mérésére szolgáló aggregátumként. |
1.38. |
A folyószámlák a jövedelem termelésével és a kapcsolódó keletkezésével, elosztásával és újraelosztásával, valamint e jövedelem végső fogyasztás formájában történő felhasználásával foglalkoznak. Ezek a számlák teszik lehetővé a „megtakarítások” kiszámítását, amelyek a felhalmozás nélkülözhetetlen alkotóelemei. A felhalmozási számlák biztosítják az egységek eszköz- és forrásváltozásában szerepet játszó összetevők elemzését és teszik lehetővé a nettó vagyon változásainak (az eszközök és a források egyenlege) elszámolását. A vagyonmérlegek a különböző egységek teljes eszköz- és forrásállományát mutatják be az elszámolási időszak elején, illetve végén azok nettó vagyonával együtt. Az egyes eszköz- és forrástételekkel összefüggésben a felhalmozási számlákon nyilvántartott folyamatok a vagyonmérleg-számlákon is megjelennek (ESA 2010, 8.02–8.09. és a 8.1. táblázat). |
1.39. |
A számláknak a fentiekben részletezett sorozata csak az egységekre, a gazdasági szektorokra és alszektorokra, valamint a teljes gazdaságra alkalmazható. A ESA 2010 azzal a feltételezéssel él, hogy egy szakosodott telephely és egy „ágazat” vonatkozásában nincs értelme a számlák teljes sorozatát összeállítani, mivel egy ilyen egységnek ritkán áll módjában az áruk vagy az eszközök megtartása saját név alatt, vagy az hogy, jövedelemhez jusson, és azt elossza. |
2. Az EAA számlák sorrendje
1.40. |
Mivel az EAA az ágazati koncepción alapul, a számláknak az ►M6 ESA 2010 ◄ szerinti sorát a folyó gazdasági műveletek számláinak első két számlájára kell korlátozni, azaz:
—
a termelési számlára és
—
a jövedelmek keletkezése számlára,
amelyek egyenlegező tételei a hozzáadott érték, illetve a működési eredmény (vö. az alábbi 1. és 2. táblázatot). |
1.41. |
Mindazonáltal általános az a nézet, hogy a mezőgazdaság sajátos jellege miatt legalább részben biztosítani kell egyéb számlák összeállításának lehetőségét, amennyiben a vonatkozó folyamatok egyértelműen hozzájuk rendelhetők. A kérdéses számlák (vö. az alábbi 3. és 4. táblázatot) a következők:
—
a vállalkozói jövedelemszámla (a folyó gazdasági műveletek számláinak egyike), valamint
—
a tőkeszámla (a felhalmozási számlák egyike).
|
1.42. |
Jelenleg vizsgálják a számlasorozat kiterjesztésének kérdését, hogy a felhalmozási számlák közé tartozó „Egyéb eszközváltozás” számla magába foglaljon bizonyos tételeket (folyamatokat) (vagyis bizonyos tételeket az „Az eszközök egyéb volumenváltozása” alatt és az átértékelési számlát), valamint a vagyonmérleg későbbi esetleges figyelembevételét. |
1.43. |
Az ►M6 ESA 2010 ◄ által meghatározott táblázatok és számviteli szerkezet alapján az EAA számláinak sorozata az 1–4. táblában feltüntetettek szerint ábrázolható.
|
1.44. |
Szem előtt kell tartani, hogy a 3. és 4. táblázatban dőlt betűvel szedett gazdasági műveletek és állományok olyan tételek, amelyek:
—
az EAA szempontjából nem jelentősek az ágazati koncepció használata miatt és a számlák sorozata nem teljes. A szóban forgó címszavak a következők: D.42 Felosztott társasági jövedelem, D.43 Közvetlen külföldi tőkebefektetés újrabefektetett jövedelme, D.44 Egyéb befektetésből származó jövedelem, D.45 Bérleti díj a 3. táblázat Források oszlopában, valamint az alábbi tételek: B.8n Nettó megtakarítás, B.101 Nettó értékváltozás megtakarítás és tőketranszfer miatt és B.9 Nettó hitelnyújtás (+)/Nettó hitelfelvétel (-) a 4. táblázatban, vagy
—
nincsenek nyilvántartva vagy megbízható információk hiányában, vagy azért, mert jelenleg kevésbé érdekesek az EAA szempontjából. A szóban forgó címszavak a következők: D.9p Tőketranszferek, fizetendő; D.91p Tőkeadók, fizetendő és D.99p Egyéb tőketranszferek, fizetendő; P.53 Értéktárgyak beszerzésének és eladásának egyenlege, NP Nem termelt eszközök beszerzésének és eladásának egyenlege (föld és egyéb nem termelt eszközök); K.1 Eszközök megjelenése a gazdaságban; K.2 Nem termelt eszközök kikerülése a gazdaságból, a 4. táblázatban. Ezek közül néhányat (pl. D.91, K.1, K.2) későbbi időpontban lehet elszámolni az EAA-ban.
|
1.45. |
A termelési számlán tartják nyilván a termelési folyamathoz kapcsolódó gazdasági műveleteket. A kibocsátás a „Források” alatt, a folyó termelőfelhasználás pedig a „Felhasználás” alatt szerepel. A hozzáadott érték, azaz az egyenlegező tétel kiszámítható az értékcsökkenés előtt vagy után (bruttó vagy nettó hozzáadott érték). Mivel a kibocsátás értékelése alapáron, a folyó termelőfelhasználás értékelése pedig beszerzési áron történik, a hozzáadott érték tartalmazza a terméktámogatások és -adók egyenlegét. |
1.46. |
A jövedelmek keletkezése számla a termelési folyamatból származó jövedelem kialakulását és annak a „munkaerő” mint állóeszköz és az államháztartás (adók és támogatások formájában) közötti eloszlását foglalja magában. A működési eredmény, azaz az egyenlegező tétel megfelel az egységek által a saját termelőeszközeik használatával előállított jövedelemnek. ►M6 A háztartások jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozásai esetében e számla egyenlegező tétele implicit módon tartalmazza a tulajdonos vagy családtagjai által végzett munka ellenértékét is. Ez az önálló vállalkozói tevékenységből származó jövedelem a bérek és fizetések jellemzőivel, valamint a vállalkozóként végzett munka miatti nyereség jellemzőivel rendelkezik. Ezt a jövedelmet, amely szigorúan véve sem nem bér, sem nem csak nyereség, „vegyes jövedelemnek” nevezzük (ESA 2010, 8.19.). ◄ |
1.47. |
A vállalkozói jövedelemszámla lehetővé teszi a jövedelem mérését, amely hasonló az üzleti könyvelésben szokásosan alkalmazott, osztalék és társasági adó levonása előtti folyó nyereség fogalmához. |
1.48. |
A tőkeszámla lehetővé teszi annak meghatározását, hogy a nem pénzügyi eszközök beszerzésének és eladásának egyenlegét milyen mértékben finanszírozták megtakarításból illetve tőketranszferrel. Ez a számla megmutatja a hitelnyújtást és a hitelfelvételt. A mezőgazdaságra nem lehet létrehozni egy teljes tőkeszámlát, mert bár egyes gazdasági folyamatok egyértelműen hozzárendelhetők ehhez az ágazathoz, más tételek (pl. nettó megtakarítás, a folyószámlák sorozatának egyenlege) nem számíthatók ki ágazati alapon. Mindazonáltal az ágazatban a nem pénzügyi eszközök értékében (beszerzések, elidegenítések és értékcsökkenések miatt) bekövetkező változások, valamint az ágazat által kapott tőketranszferek közül a lehető legtöbb elszámolásával értékes információk nyerhetők az ágazat gazdasági helyzetéről és vagyonmérlegéről (továbbá a termelési folyamat által létrehozott jövedelemre vonatkozó információk is nyerhetők). |
E. ADATFORRÁSOK ÉS SZÁMÍTÁSI MÓDSZEREK AZ EAA ÖSSZEÁLLÍTÁSÁHOZ
1.49. |
Az EAA egyik fő jellemzője a „mennyiség × ár” képlet átvétele a termékek nagy többsége kibocsátásának méréséhez. Ezt a megközelítést elsősorban az üzleti számlák reprezentatív mintáin alapuló mezőgazdasági számlák összeállításának bonyolultsága tette szükségessé. |
1.50. |
A növénytermesztés értékelése általában alapozható a forrásokra, azaz a termelt (betakarított) mennyiségek becslése a növényi kultúrával befedett területek és a terméshozamok becslésére, vagy a felhasználásra, azaz a felhasználói ágazat által megvásárolt mezőgazdasági termékek mennyiségére, a nettó kivitelre (kivitel mínusz behozatal) vonatkozó becslésekre, amelyhez hozzáadódnak bizonyos, a mezőgazdasági ágazat folyó termelőfelhasználásához használt mennyiségek, a termelői készletek változásai, valamint a saját célú felhasználás (amelynek nagy része saját végső fogyasztás). Ez utóbbi megközelítés különösen olyan esetekben bizonyul indokoltnak, amikor az adott mezőgazdasági termékek vásárlói könnyen azonosíthatók, és a felhasználás másik négy összetevője korlátozott (például olyan termékeknél, amelyek csak előzetes feldolgozás után használhatók fel, mint a cukorrépa, a dohány stb.). Ettől függetlenül az adatok következetességének és megbízhatóságának ellenőrzése érdekében tényleges mérleg is szükséges. |
1.51. |
Az állattenyésztés mérésének legfontosabb adatforrásai a vágási statisztikák, az élő állatok kivitele és behozatala és az állatállományok mérete. Az állati eredetű termékek (főként tej) kibocsátását az egyedi felhasználási formák miatt általában a felhasználói ágazatoknak (tejüzemeknek, csomagolóknak) történő eladások segítségével becslik. |
1.52. |
A számítási módszerek részletesebb leírása a II. fejezetben található. |
1.53. |
A legtöbb köztes áru alapvetően csak a mezőgazdaságban használható fel (vetőmagok és ültetési anyagok, műtrágyák, peszticidek stb.). Ebben az esetben a mezőgazdasági beszerzések a szóban forgó közbülső árukat beszállító ágazatok értékesítéseire vonatkozó adatokon alapulnak (a külkereskedelem levonása után). |
1.54. |
E szabály alkalmazása azonban nem mentes bizonyos kockázatoktól. Valójában az elsősorban a mezőgazdaságban használt köztes fogyasztási áruk termelői általi értékesítések nem feltétlenül felelnek meg e termékek agrárágazatban történő beszerzésének mértékével, mivel a műtrágyákat, peszticideket stb. más célokra is vásárolhatják (kereskedelmi egységek készletei, egyéb egységek – például közparkok és háztatások stb. – általi felhasználás). |
F. OSZTÁLYOZÁS
1. Általános
1.55. |
Az EAA szerves részét képezi a számlák európai rendszerének, ennélfogva összeállítása során az Eurostat által készített gazdasági tevékenységek általános besorolását, vagyis a NACE Rev. 2. rendszert alkalmazzák. A NACE Rev. 2. a tevékenységek 2006-ban összeállított négyszintű nómenklatúrája. Tulajdonképpen az Eurostat által először 1970-ben „A tevékenységek általános osztályozási rendszere az Európai Közösségekben” címen közzétett dokumentum átdolgozott változata. |
1.56. |
A ►M3 NACE Rev. 2. ◄ az ►M3 ISIC Rev. 4. ◄ ( 9 ) részletesebb változata, amelyet kifejezetten az európai körülményekhez alakítottak. Ezenkívül a ►M3 NACE Rev. 2 ◄ közvetlenül kapcsolódik „A termékek tevékenység szerinti statisztikai osztályozása az Európai Gazdasági Közösségben (CPA)” című dokumentumhoz, amely viszont az Egyesült Nemzetek Szervezetének Központi Termékosztályozásán (CPC) alapul. |
1.57. |
A NACE Rev. 2. azokat a tevékenységeket osztályozza, amelyeket az ágazatok meghatározására használnak a nemzeti számlákon. Az alábbiakban ismertetett négyszintű kódrendszerre épül:
—
első szint, mely betűkódokkal meghatározott osztályokból áll (nemzetgazdasági ágak);
—
második szint, amely két számjegyből álló numerikus kódokkal meghatározott rovatokból áll (ágazatok);
—
harmadik szint, mely három számjegyből álló numerikus kódokkal meghatározott osztályokból áll (alágazatok); valamint
—
a negyedik szint négy számjegyből álló numerikus kódokkal meghatározott osztályokból áll (szakágazatok).
|
1.58. |
Általában a gazdasági tevékenységek minden egyes osztályozási szintje meghatározható annak jellemző termékeivel és szolgáltatásaival. Ennélfogva a CPA használatos a mezőgazdasági ágazat különböző gazdasági tevékenységei részletes leírására, ahol a további két számjegy hozzáadásával történő megkülönböztetés lehetővé teszi az egyes címszavak részletesebb meghatározását. |
1.59. |
Az ESA 2010 értelmében az ágazat az azonos vagy hasonló főtevékenységgel foglalkozó szakosodott telephelyeket foglalja magában. A legrészletesebb osztályozási szinten az ágazat magában foglalja az összes, a NACE Rev. 2. azonos szakágazatába (négy számjegy) sorolt szakosodott telephelyet, amely az e nómenklatúra szerinti azonos tevékenységet folytatja (ESA 2010, 2.150.). Ennélfogva a mezőgazdasági ágazat területének meghatározásához az alábbiak pontos megállapítása szükséges:
—
a mezőgazdaság jellemző tevékenységei,
—
az EAA jellemző egységei.
|
2. A mezőgazdaság jellemző tevékenységeinek meghatározása
1.60. |
A mezőgazdasági ágazat – az EAA-ban foglaltak szerint – elvileg megfelel a NACE Rev. 2 01-es ágazatának, a következő pontokban (1.62–1.66.) található különbségekkel |
1.61. |
Az EAA a nemzeti számlák keretrendszerében létező szatellitszámla, amelynek az alapfogalmai, alapelvei és szabályai az ►M6 ESA 2010 ◄ rendszeren alapulnak. Ez utóbbi azonban csak általános keretrendszert nyújt a gazdaság egészére, és a mezőgazdaság egyedi követelményeinek megfelelően kell átdolgozni. Ezek a különleges követelmények elsősorban az EAA egyedi céljaiból, az adatforrások hozzáférhetőségéből, valamint a mezőgazdasági egységek és azok gazdasági tevékenységei egyedi jellegéből erednek. A szatellitszámlák egyedi jellege szükségessé teszi az EAA jellemző mezőgazdasági tevékenységei jegyzékének összeállítását, amelynek egyértelműen a ►M3 NACE Rev. 2. ◄ osztályozásán kell alapulnia. |
1.62. |
nemzeti számlák alkalmazásában a mezőgazdasági ágazat a meghatározás szerint magában foglalja az összes olyan egységet, amely – kizárólag vagy egyéb másodlagos gazdasági tevékenységekkel együtt – a NACE Rev. 2 01-es „Növénytermesztés, állattenyésztés, vadgazdálkodás és kapcsolódó szolgáltatások” elnevezésű ágazatához tartozik. A 01-es ágazat az alábbi alágazatokból áll ( 10 ):
—
01.1 alágazat: Nem évelő növény termesztése;
—
01.2 alágazat: Évelő növény termesztése;
—
01.3 alágazat: Növényi szaporítóanyag termesztése;
—
01.4 alágazat: Állattenyésztés;
—
01.5 alágazat: Vegyes gazdálkodás;
—
01.6 alágazat: Mezőgazdasági-, betakarítást követő szolgáltatás;
—
01.7 alágazat: Vadgazdálkodás, vadgazdálkodási szolgáltatás.
|
1.63. |
Az EAA jellemző mezőgazdasági tevékenységeinek jegyzéke megfelel a fenti hét tevékenységi alágazatnak (01.1–01.7.), de az alábbi eltérésekkel:
—
a bor és az olívaolaj (kizárólag az ugyanazon egység által termesztett szőlőből és olajbogyóból) termelésének felvétele,
—
egyes, a NACE Rev. 2. által mezőgazdasági szolgáltatásnak tekintett tevékenységek kizárása (például öntözőrendszerek működtetése – csak a mezőgazdasági szerződéses munka figyelembevételével).
|
3. A mezőgazdaság jellemző egységeinek meghatározása
1.64. |
Minden olyan egységet fel kell tüntetni, amely az EAA szerinti mezőgazdasági ágazat valamely jellemző tevékenységét folytatja. A szóban forgó egységek a NACE Rev. 2. alábbi alágazataiba sorolt tevékenységeket folytatják:
—
01.1 és 01.2 alágazat: Nem évelő és évelő növények termesztése,
—
vetőmagok előállítása: csak a vetőmag-szaporítást végző egységek,
—
01.3 alágazat: Növényi szaporítóanyag termesztése,
—
01.4 alágazat: Állattenyésztés,
—
01.5 alágazat: Vegyes gazdálkodás,
—
01.6 alágazat: Mezőgazdasági-, betakarítást követő szolgáltatás,
—
kivéve azokat az egységeket, amelyek a szerződéses munkától eltérő mezőgazdasági szolgáltatási tevékenységeket folytatnak (azaz olyan egységek, amelyek öntözőrendszereket üzemeltetnek vagy szaporítási célú vetőmag-feldolgozást végeznek),
—
01.7 alágazat: Vadgazdálkodás, vadgazdálkodási szolgáltatás
|
▼M3 —————
1.66. |
A jegyzékből látható, hogy a mezőgazdasági üzemeken kívül az alábbiak a mezőgazdaság jellemző egységei: bor- és olívaolaj-termelők társulása, valamint a szerződéses mezőgazdasági munkát végző szakosodott egységek (vö. 1.20 és 1.21). Nem hagyható figyelmen kívül, hogy azok az egységek, amelyek esetében a mezőgazdasági tevékenység csak szabadidős tevékenységet jelent, nem tartoznak a mezőgazdaság jellemző egységei közé (vö. 1.24). |
4. Az egyes tételekre vonatkozó észrevételek
a) 01.1–01.3 alágazat: Nem évelő és évelő növények termesztése, növényi szaporítóanyag termesztése
1.67. |
A 01.1–01.3. alágazatok szisztematikus bontást tartalmaznak, amely lehetővé teszi az EU-tagállamokban végzett összes növénytermesztési tevékenység osztályozását. |
1.68. |
Az elszámolhatóság érdekében a takarmánynövények termelésének valamelyik gazdasági tevékenység részének kell lennie. |
▼M3 —————
1.70. |
Az EAA nómenklatúrájában a mezőgazdasági vetőmagok a „Vetőmagok” alá tartoznak, ez alól kivételt képeznek a gabonafélék (beleértve a rizst), az olajos magvak, a fehérjenövények és a különböző burgonyafélék vetőmagjai, amelyeket az egyes megfelelő gabonafélék vagy olajos magvak fajtáinál, fehérjenövényeknél és burgonyafajtáknál jegyeztek be ( 11 ). A vetőmagtermelés valójában többféle termelési tevékenységet takar: kutatás (azaz az első generációs vetőmag-prototípusok előállítása), szaporítás (amelyet mezőgazdasági üzemek végeznek szerződéses formában) és tanúsítás (azaz a szakosodott termelési egységek által végzett osztályozás és csomagolás). Ezek közül csak a vetőmagok szaporítása jellemző mezőgazdasági tevékenység, mivel a kutatási és a tanúsítási tevékenységeket kutató- és termelő üzemek végzik, és ezek nem részei a hagyományos mezőgazdasági tevékenységnek (azaz a természeti erőforrások növénytermesztés és állattenyésztés céljából való felhasználásának). Ebből kifolyólag a vetőmagok előállítása az EAA-ban csak a szaporított vetőmagokra vonatkozik. A vetőmagok folyó termelőfelhasználása i. a szaporítási célból vásárolt első generációs vetőmagokra, valamint ii. a mezőgazdasági termelők által növénytermesztés céljából vásárolt minősített vetőmagokra vonatkozik. |
1.71. |
NACE Rev. 2 ( 12 ) által elfogadott egyezmény nyomán, ha a saját termelésű mezőgazdasági termékek előállítása ugyanazon termelési egység által történik, akkor azokat a mezőgazdasághoz kell besorolni. A CPA például a szőlőmustot, a bort és az olívaolajat élelmiszeripari termékként kezeli. A NACE Rev. 2. a bor és az olívaolaj előállítását a C. „Feldolgozóipar” ágba (11.02 „Szőlőbor termelése” és 10.41 „Olaj gyártása” szakágazat) sorolja. Csupán a borszőlő és az olajbogyó termesztése tartozik a mezőgazdaság alá (01.21-es szakágazat: „Szőlőtermesztés” és 01.26-os szakágazat: „Olajtartalmú gyümölcs termesztése”). Ugyanakkor a fenti egyezmény nyomán az ugyanazon termelési egység által szőlőből és olajbogyóból előállított bort és olívaolajat a mezőgazdasághoz kell besorolni. |
1.72. |
Az EAA-ban a mezőgazdasági üzemekkel szoros kapcsolatban álló egységek által végzett bortermelés is jellemző mezőgazdasági tevékenységnek tekintendő. A mezőgazdasági üzemekkel szoros kapcsolatban álló egységek közé tartoznak a termelői csoportok (pl. szőlőtermesztők szövetkezetei) is. Felvételüket a mezőgazdasági ágazatba e szervezetek jellege indokolja, mivel ezek a történelem folyamán a mezőgazdasági üzemek „kiterjesztését” jelentették (a termelés és az értékesítés tekintetében kölcsönös alapokon), és mivel ezek általában a mezőgazdasági üzemek tulajdonában vannak. Ezzel szemben az agrár-élemiszeripari ágazat vállalkozásai által végzett bortermelés (olívaolaj-termelés) nem tartozik az EAA-ba (a tisztán ipari jellege miatt). |
1.73. |
A szőlőmust előállítása a jellemző tevékenységek jegyzékén együtt szerepel a bortermeléssel, mivel a szőlőmust nyers állapotában értékesíthető vagy exportálható, illetve az értékesítést vagy kivitelt megelőzően hozzáadható a készletekhez, akár fogyasztási, akár borkészítési céllal, valamely későbbi elszámolási időszakban. |
1.74. |
Mivel a bor, az olívaolaj és a szőlőmust (ez utóbbi csak akkor, ha az elszámolási időszak során nem forr ki borrá) mind az ugyanannál az egységnél termesztett szőlő, illetve olajbogyó feldolgozásában testet öltő mezőgazdasági termelés eredménye, ezért sem a szőlőmust és bor előállítására szánt szőlő, sem pedig az olívaolaj készítésére szolgáló olajbogyó (mint kiindulási terméket) nem képezi a termelés részét. Ezeket a tételeket egységen belüli felhasználásként kell kezelni, amely nem mérhető az ágazat kibocsátásaként (vö. 2.052). A szőlőmustot, amiből az elszámolási időszak során nem készítenek bort, beleszámítjuk az adott időszak termelésébe soroljuk. A borrá erjedés alatt ezt mint folyó termelőfelhasználást (ágazaton belüli felhasználást) kell elszámolni, amit a megegyező értékű készletcsökkenés egyenlít ki. A mustfeldolgozás eredményeként kapott bort a termelés egyik elemeként a megfelelő soron kell elszámolni. |
1.75. |
Az ültetvények (pl. szőlőültetvények és gyümölcsösök) állóeszközök, és létesítésüket a kibocsátás alatt kell elszámolni. A saját célra szánt ültetvények létrehozása a „Saját számlára termelt állóeszközök” alá tartozik. Ha az ültetvények létrehozását szakosodott egységek végzik szerződéses alapon, akkor a vonatkozó érték az „Értékesítés”. |
b) 01.4 alágazat: Állattenyésztés
1.76. |
A növénytermelési tevékenységekhez (vö. 1.67) hasonlóan ez az alágazat az EU-tagállamokban tenyésztett összes élő állat és előállított állati termék szisztematikus bontását tartalmazza. |
▼M3 —————
1.78. |
A lótenyésztés az EAA szerinti jellemző tevékenység, függetlenül az állat végső rendeltetésétől (tenyésztés, húsipari termékek előállítása vagy szolgáltatások). ►M3 Azonban meg kell jegyezni, hogy a versenylóistállók és lovasiskolák vezetése nem tartozik a jellemző mezőgazdasági tevékenységek közé (a sport-, szórakoztató-, és szabadidős tevékenységek közé tartozik: 93-as ágazat) (vö.: 2.210). ◄ ►M6 Ennélfogva a mezőgazdasági termelők ilyen tevékenységekből keletkező folyamatait ki kell hagyni az EAA-ból. ◄ Emellett a mezőgazdasági termelési folyamatban nem szereplő versenylovakat és hátaslovakat is ki kell hagyni az EAA-ból. Hasonló módon kell kezelni a bikaviadalokhoz tenyésztett bikákat is. |
1.79. |
A gazdasági számlákon a melléktermékeket ( 13 ) – amelyek automatikusan keletkeznek bizonyos mezőgazdasági termékek előállítása során – nem ugyanazon címszó alatt számolják el, mint magát a terméket. Elkülönítve jelennek meg a termelési tevékenységek egyes alágazatainak a végén, fajok szerinti lebontásban. A növénytermesztésben például ide tartozik a szalma, a répalevél és káposztalevél, a borsó- és babhüvely, stb.; a borkészítésben a seprő és a borkő; az olívaolaj előállítása során az olyan hulladékok, mint az olajpogácsa; valamint az állattenyésztés esetében az elhullott vagy leölt vadak bőre, szőre és prémje, valamint a viasz, a trágya és trágyalé. Általánosságban elmondható, hogy e termékek egyike sem a termelés elsődleges célja, ami magyarázatot ad arra, miért olyan ritka az ezekre a termékekre vonatkozó megbízható statisztikai adat. Magában a mezőgazdaságban ezeket a termékeket elsősorban állati takarmányként vagy talajjavítóként használják. Alkalmanként azonban ezeket a melléktermékeket a mezőgazdaságtól eltérő nemzetgazdasági ágazatoknak adják el, amely esetben a kibocsátás értékét fel kell tüntetni az EAA-ban. |
c) 01.6 alágazat: Mezőgazdasági-, betakarítást követő szolgáltatás
1.80. |
A 01.6 alágazat tevékenységei két csoportba sorolhatók:
—
szerződéses formában a termelési szakaszban végzett mezőgazdasági szolgáltatások (azaz mezőgazdasági szerződéses munka),
—
„egyéb” mezőgazdálkodási szolgáltatások (öntözőrendszerek működtetése, szaporítási célú vetőmag-feldolgozás, stb.).
|
1.81. |
A második kategóriába tartozó mezőgazdasági szolgáltatási tevékenységek nem kezelhetők jellemző EAA-tevékenységekként (még akkor sem, ha azokat a nemzeti számlák mezőgazdasági számláin számolják el), mivel nem hagyományos vagy jellegzetes mezőgazdasági tevékenységek. |
Mezőgazdasági szerződéses munka
1.82. |
A gazdasági szakosodási folyamat részeként a mezőgazdasági üzemek és a mezőgazdasággal foglalkozó háztartások már régóta nem maguk végeznek bizonyos feladatokat, amelyeket az egyre növekvő számú szakosodott, saját termelési egységgel rendelkező szakmák vettek át. A feladatok ilyen megosztása főleg a mezőgazdasági termékek feldolgozását érinti (újabb szektorok által végzett vágási tevékenység és húsfeldolgozás, gabonafélék őrlése, kenyér, vaj és sajt gyártása, valamint vetőmag-feldolgozás), valamint – egy későbbi szakaszban – bizonyos értékesítési műveleteket. Különösen ez a helyzet a mezőgazdaságot érintő lényeges strukturális változások, a nagy teljesítményű gépek növekvő használata, valamint a növénytermesztéshez és az állattenyésztéshez közvetlenül hozzájáruló mezőgazdasági tevékenységek esetében, amelyeket egyre nagyobb mértékben helyeznek ki szakosodott egységekhez. |
1.83. |
E tevékenységek közül említést érdemel a talaj műtrágyázása, mésztrágyázása, felszántása, bevetése, gyomirtása, kártevő-mentesítése, növényvédelme, a szénabetakarítás, a cséplés és a birkanyírás. |
1.84. |
Mindezen tevékenységek jellemző tulajdonsága, hogy általában szükségesek a mezőgazdasági termékek termelési folyamatának részeként és e termékek előállításához kapcsolódnak. |
1.85. |
Azokat a tevékenységeket, amelyek nem kapcsolódnak közvetlenül a mezőgazdasági termékek előállításához – azaz, amelyek nem a mezőgazdasági termelési szakaszban zajlanak le (példa a másik nemzetgazdasági ágazathoz tartozó, nem mezőgazdasági tevékenységre a harmadik fél részére történő szállítás és a tej szállítása tejüzemekbe) –, nem lehet feltüntetni az EAA rendszerében (kivéve, ha a mezőgazdasági főtevékenységtől el nem különíthető tevékenységekről van szó; vö. 1.12). |
1.86. |
Szem előtt kell tartani, hogy ez a besorolás csak akkor alkalmazandó, ha a szóban forgó tevékenységeket kizárólag a szakosodott egység részére hajtják végre. ►M3 Azonban ha a mezőgazdasági termelő kezelő nélkül vagy a szükséges kezelőszemélyzetnek csak egy részével együtt bérel egy gépet azzal az eredménnyel, hogy továbbra is saját maga végzi el a tevékenységet a gépek segítségével, akkor ez a tevékenység a NACE Rev. 2. 77-es ágazatába tartozik. ◄ Ez főként az egyszerűbb, viszonylag kevés javítást igénylő gépek esetében, és főleg a csúcsidőszakok idején fordul elő, amikor a gépek iránt a legnagyobb a kereslet (vö. 1.23). |
1.87. |
A mezőgazdasági termelési szakaszban végrehajtott szerződéses munkákat főleg drága gépekkel és berendezésekkel hajtják végre. Ilyen munkát az alábbiak végezhetnek:
a)
szakvállalkozók, akiknek ez a főtevékenységük (valódi értelemben vett vállalkozók);
b)
mezőgazdasági üzemek A gazdálkodók által végzett szerződéses munka általában az alábbi formákban történik:
—
a mezőgazdasági termelők kiegészítő jövedelmét tekintve a legrugalmasabb forma a szomszédoknak alkalmanként nyújtott segítség. Ebbe a kategóriába beletartozik az állatállomány elhelyezése, és – főként sertés és baromfi esetében – az állat díjazás fejében történő tartása (különösen a hízlalás). Elhelyezés nyújtható egy másik mezőgazdasági termelő tulajdonát képező állatállománynak, vagy az állatállomány lehet egy ipari vállalkozás, általában beszállító (pl. takarmánynövények termelője vagy kereskedője) vagy vásárló (pl. vágóhíd) tulajdona,
—
többé-kevésbé autonóm összevont géppark formájában, amely a szomszédok közötti kölcsönös segítségnyújtás szisztematikus formáját jelenti. A gépek magas költségei és az egyes gazdaságok általi alacsony kihasználtságuk arra ösztönözték az ilyen gépeket birtokló gazdaságokat, hogy összevont gépparkokat hozzanak létre, amelyeket egyéb gazdaságok rendelkezésére bocsátanak, a szükséges személyzettel együtt. Egyre nagyobb mértékben jellemző, hogy a mezőgazdasági termelők fő mezőgazdasági jövedelme olyan személyeknek végzett szerződéses munkából származik, akik számára a mezőgazdaság csak másodlagos tevékenység, vagy akik egyes esetekben csupán a föld tulajdonosai,
—
mezőgazdasági gépellátó szövetkezetek (
14
). Ezek nagyméretű szövetkezetek fizetett alkalmazottakkal; hasonlóak a szakvállalkozókhoz;
c)
valamely későbbi termelési szakaszban érdekelt vállalkozások, amelyek gyümölcs vagy zöldség betakarítását végzik, majd azokat maguk dolgozzák fel (pl. szerződéses munkaként zöldborsókonzervet gyártó konzervgyárak);
d)
egy korábbi termelési fázisban résztvevő gazdasági egységek. Ide tartoznak a mezőgazdasági gépek szerződéses munkát végző forgalmazói. Bár egyéb esetek – az EAA szempontjából – nem túl valószínűek, elméletileg lehetséges, hogy például a rovarirtó szerek gyártója saját maga alkalmazza a terméket. Azonban ha ezt a legmodernebb technológiával hajtják végre, nem feltétlenül minősül szerződéses munkának a mezőgazdasági termelési szakaszban, és biztosan nem minősül annak, ha az adott munkát a mezőgazdasági termelő egyébként nem végzi rendszeresen (pl. légi permetezés paraziták ellen). |
1.88. |
Azokban az esetekben, amikor valamilyen tevékenységről el kell dönteni, hogy szerződéses munkának tekintendő-e (tehát olyan munkának, amit a mezőgazdasági termelési folyamat összefüggéseiben rendszerint maguk a mezőgazdasági üzemek végeznek el), nem tévesztendő szem elől, hogy nemcsak a tevékenység jellege fontos, hanem azok a sajátos összefüggések is, melyek keretében végrehajtására sor kerül, tehát a „mezőgazdasági termelési folyamat”. |
1.89. |
A gazdaságokban díjazás fejében végzett állattartás (föld rendelkezésre bocsátása az állatállomány számára) szerződéses mezőgazdasági munka, mivel része a mezőgazdasági termelési folyamatnak. Nem tartozik ide azonban a hátaslovak magáncélú tenyésztése és gondozása, mivel ezek a tevékenységek nem árutermelésre irányulnak, hanem az ►M6 ESA 2010 ◄ értelmében vett valódi szolgáltatást jelentenek (NACE Rev. 2. R. nemzetgazdasági ág). |
1.90. |
Nincsen jelentősége annak, hogy a szerződéses munkát végzőnek milyen jellegű ellenszolgáltatást fizetnek. Semmi esetre sem kell rögzített összegű díjazásnak (azaz szigorú értelemben vett bérnek) lennie; az ellentételezés történhet nyereségrészesedés formájában vagy vegyes formában (például az ellentételezésért borjak hízlalását vállaló gazda általában kap egy fix összeget borjanként, valamint részesedést a nettó nyereségből). Az ellenszolgáltatás lehet a kibocsátás egy meghatározott része is. |
1.91. |
Mindenesetre a munkát mindig önálló gazdasági egységnek kell végeznie: a birtok fizetett munkavállalói által végzett munka nem tartozik ebbe a kategóriába. A gazdaság szempontjából az ilyen munka díjazása (például a fizetett marhapásztor munkája) bérköltség és a „Munkavállalói jövedelem” rovatban jelenik meg. Ezzel ellentétben a szerződéses alapon fejést végző gazdasági egység munkája az EAA-ben egyrészt kibocsátásként (szolgáltatás értékesítése), másrészt folyó termelőfelhasználásként (szolgáltatás megvásárlása a gazdaság részéről) kerül nyilvántartásra. |
d) 01.7 alágazat: Vadgazdálkodás, vadgazdálkodási szolgáltatás
1.92. |
Ez a tevékenységi csoport az alábbi tevékenységeket foglalja magában: i. állatok vadászata és csapdával való befogása üzleti alapon; ii. állatok befogása (halott vagy élő) élelmezési célra, szőrméért vagy bőrért, kutatási célra, állatkertek számára vagy háziállatnak; iii. vadászati vagy csapdával való befogási tevékenységből származó szőrmének, vagy hüllők vagy madarak bőrének az előállítása. Meg kell jegyezni, hogy a vágóhidakról és a sportként vagy szabadidős tevékenységként űzött vadászatból származó irha és a bőr kikészítése nem tartozik a mezőgazdaság jellemző tevékenységei közé. Továbbá a „vadgazdálkodás” alágazat nem tartalmazza a vadak gazdaságokban történő tenyésztését, amelyet a 01.49 „Egyéb állat tenyésztése” szakágazat alatt kell elszámolni. |
5. Eltérés az EAA szerinti mezőgazdasági ágazat és a nemzeti számlák központi keretrendszere szerinti mezőgazdasági ágazat között
1.93. |
Az EAA szerinti – az 1.62–1.66. pontokban meghatározott – mezőgazdasági ágazat bizonyos tekintetben különbözik a nemzeti számlák alkalmazásában meghatározott ágazattól. A különbségek mind a jellemző tevékenységek, mind a jellemző egységek meghatározását érintik. Ezek a következőképpen foglalhatók össze: EAA szerinti mezőgazdasági ágazat = NSZ mezőgazdasági ágazat (NACE Rev. 2. 01-es ágazat)
—
szerződéses munkától eltérő, kapcsolódó mezőgazdasági szolgáltatásokat nyújtó egységek termelése (pl. öntözőrendszerek működtetése)
—
Azon egységek, amelyek esetében a mezőgazdasági tevékenység csak szabadidős tevékenységet jelent, és amelyek szerepelnek a nemzeti számlákban, vö. ESA 2010, 3.08.
+
Bort és olívaolajat termelő egységek termelése (kizárólag az ugyanazon egység által termesztett szőlő és olajbogyó [termelők, szövetkezetek csoportja stb.] felhasználásával)
+
Azon egységek elkülöníthető másodlagos mezőgazdasági tevékenységei, amelyek főtevékenysége nem mezőgazdasági (vö. 1.18.) |
II. TERMÉKEKHEZ KAPCSOLÓDÓ GAZDASÁGI MŰVELETEK
2.001. |
A termékekhez kapcsolódó gazdasági műveletek a termékek eredetéről és felhasználásáról adnak számot. A termékek alatt a termelés határán belül létrehozott árukat és szolgáltatásokat értjük. A termékekhez kapcsolódó gazdasági műveletek az ►M6 ESA 2010 ◄ által meghatározott főbb kategóriái a következők: kibocsátás, folyó termelőfelhasználás, végső fogyasztási kiadás, tényleges végső fogyasztás, bruttó felhalmozás, áru- és szolgáltatásexport, valamint termékek és szolgáltatások importja. |
2.002. |
Az 1.40 és 1.41 pontban említettek szerint az EAA-ban csak a kibocsátást, a folyó termelőfelhasználást és a bruttó felhalmozást lehet figyelembe venni. A kibocsátás a termelési számlán forrásként, a folyó tőkefelhasználás pedig felhasználásként van elszámolva. A bruttó tőkefelhalmozást a tőkeszámlán számolják el felhasználásként (eszközváltozásként). |
A. |
ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK 1. Elszámolási időszak
2. Egységek a) Mennyiség
b) Árak
c) Értékek
3. Számbavétel időpontja
|
B. |
KIBOCSÁTÁS 1. Általános megjegyzések a kibocsátás ►M6 ESA 2010 ◄ - és EAA-beli fogalmáról
2. A mezőgazdasági tevékenység kibocsátása: mennyiségek
3. El nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek kibocsátása
4. A mezőgazdasági ágazat kibocsátása
5. A kibocsátás értékének megállapítása
|
C. |
FOLYÓ TERMELŐFELHASZNÁLÁS 1. Fogalommeghatározás
▼M2 ————— 2. A folyó termelőfelhasználás elemei a) Vetőmagok és szaporítóanyagok
b) Energia; kenőanyagok
c) Műtrágyák és talajjavító szerek
d) Növényvédő szerek és peszticidek
e) Állategészségügyi költségek
f) Állati takarmány
g) Anyagok karbantartása
h) Épületek karbantartása
i) Mezőgazdasági szolgáltatások
j) Pénzközvetítői szolgáltatás közvetett módon mért díja (FISIM) 2.107.1. Az ESA 2010 megállapodás értelmében a mezőgazdasági nemzetgazdasági iparág által felhasznált, közvetett módon mért pénzügyi közvetítői szolgáltatások értékét (FISIM-értéket) a mezőgazdasági ágazat folyó termelőfelhasználásaként kell elszámolni (vö. ESA 2010, 14. fejezet). k) Egyéb áruk és szolgáltatások
k) A folyó termelőfelhasználásba nem tartozó tételek
3. A folyó termelőfelhasználás értékelése
|
D. |
BRUTTÓ FELHALMOZÁS
|
III. JÖVEDELEMELOSZTÁSSAL KAPCSOLATOS GAZDASÁGI MŰVELETEK ÉS EGYÉB FOLYAMATOK
A. FOGALOMMEGHATÁROZÁS
3.001. |
A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek olyan műveletek, amelyek:
—
elosztják a termelés által létrehozott hozzáadott értéket a munkaerő, a tőke és az államháztartás között,
—
a jövedelem és a vagyon újraelosztásával járnak.
|
3.002. |
Az ►M6 ESA 2010 ◄ a folyó transzferek és a tőketranszferek között tesz különbséget, amely utóbbi inkább megtakarítást vagy vagyont, és nem a jövedelem újraelosztását jelenti. |
3.003. |
Mivel az EAA egy nemzetgazdasági ágazat számláit képviseli, e fejezet a jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveleteknek csak némelyikét mutatja be. A legfontosabbak az elsődleges jövedelemelosztási számlákon, különösen a jövedelem keletkezése számlán és a vállalkozóijövedelem-számlán kerülnek elszámolásra (vö. EAA számlák sorozata, 1.38–1.48). A jövedelmek keletkezése számla esetében ezek a jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek az egyéb termelési adókra, az egyéb termelési támogatásokra és a munkavállalói jövedelemre vonatkoznak. A vállalkozóijövedelem-számla esetében ezek a műveletek a tulajdonosi jövedelem bizonyos típusainak (elsősorban termőföld bérleti díjai, kamatok és a biztosítási kötvénytulajdonosok tulajdonosi jövedelme) felelnek meg. A számla azokat a jövedelemelosztási műveleteket is nyilvántartja, amelyek a tőkeszámlán a beruházási támogatásnak és az „egyéb tőketranszfernek” felelnek meg. |
3.004. |
Nem tartoznak ide egyes, bizonyos tulajdonosi jövedelemre (elsősorban osztalékok és egyéb, vállalatok által elosztott jövedelem), a folyó jövedelem-, vagyon- stb. adókra vonatkozó jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek. E műveletek elszámolása csak akkor megvalósítható és értelmezhető statisztikailag, ha az szervezeti egységek csoportjait, azaz az ágazatokat és alágazatokat figyelembe veszik (vö. 1.06). |
B. ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK
1. Elszámolási időszak
3.005. |
Az EAA esetében az elszámolási időszak a naptári év. |
2. Egységek
3.006. |
Az értékeket a nemzeti pénznem millió egységeiben kell feltüntetni. |
3. A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek számbavételének időpontja
3.007. |
A 2.008. pontban kifejtettek szerint az ►M6 ESA 2010 ◄ a jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveleteket az eredményszemlélet elve alapján számolja el, azaz akkor, amikor a gazdasági érték, a követelések és a kötelezettségek keletkeznek, átalakulnak, törlik azokat vagy azok megszűnnek, és nem a kifizetés tényleges napján. Ezt a (jogokon és kötelezettségeken alapuló) elszámolási alapelvet kell alkalmazni minden folyamatra, függetlenül attól, hogy monetáris állományok vagy egységek között, illetve egyetlen egységen belül történő folyamatokról van-e szó. Gyakorlati okokból azonban egyes kivételek indokoltak lehetnek. |
3.008. |
A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletek különböző típusainak számbavételi időpontjai a következők: |
a) |
Munkavállalói jövedelem
|
b) |
Termelési adók és támogatások
|
c) |
Tulajdonosi jövedelem
|
d) |
Tőketranszferek
|
4. Általános megjegyzések a hozzáadott értékről
3.013. |
A hozzáadott érték a termelési számla egyenlegező tétele. Ez a kibocsátás értéke és a folyó termelőfelhasználás értéke közötti különbség (függetlenül az alkalmazott kibocsátási koncepciótól, mivel a folyó termelőfelhasználás is annak megfelelően változik). A hozzáadott érték kulcsfontosságú tétel a valamely gazdaság vagy ágazat termelékenységének mérésében. Elszámolható bruttó alapon (bruttó hozzáadott érték) vagy nettó alapon (nettó hozzáadott érték), azaz az állóeszköz értékcsökkenésének levonása előtt vagy után. A nettó hozzáadott érték az egyetlen tétel a jövedelmek keletkezése számla forrásoldalán. A kibocsátás (alapár), valamint a folyó termelőfelhasználás (beszerzési ár) értékelésére szolgáló módszerrel összhangban a nettó hozzáadott érték mérése alapáron történik. |
3.014. |
Az alapáron számított hozzáadott értékből levonva az egyéb termelési adókat, és hozzáadva az egyéb termelési támogatásokat megkapjuk a tényezők költségén számított hozzáadott értéket. A tényezők költségén számított nettó hozzáadott érték képezi a termelési tényezők jövedelmét. |
C. MUNKAVÁLLALÓI JÖVEDELEM
(vö. ESA 2010, 4.02–4.13.)
3.015. |
►M6 A munkavállalói jövedelem alatt a munkaadó által a munkavállaló részére az utóbbinak az elszámolási időszak alatt elvégzett munkája ellenértékeként fizetett valamennyi, pénzben vagy természetben adott díjazás értendő (vö. ESA 2010, 4.02.). ◄ Ez magában foglalja az alábbiakat:
—
bruttó bérek és keresetek (pénzben/természetben),
—
munkaadók társadalombiztosítási hozzájárulásai (tényleges/imputált).
|
3.016. |
A pénzben fizetett bruttó bérek és keresetek az alábbi összetevőket tartalmazzák:
a)
közvetlen alapbérek és -keresetek (rendszeres időközönként fizetendő);
b)
túlóra, éjszakai vagy hétvégi munka, különösen nehéz munka stb. miatti bérpótlékok;
c)
megélhetési támogatás és lakhatási támogatás;
d)
bérkiegészítések, mint például karácsonyi és év végi jutalom, üdülési hozzájárulás vagy teljesítmény alapján fizetett jutalom, és juttatások a magasabb kategóriában lévők számára;
e)
a lakóhely és a munkahely közötti utazásra fizetett utazási hozzájárulás ( 35 );
f)
a ténylegesen le nem dolgozott napok, fizetett szabadság kifizetése;
g)
jutalékok, borravaló, jelenléti díj;
h)
a nyereségrészesedési rendszerek részeként az általános vállalati eredményhez kötött egyéb juttatások vagy rendkívüli kifizetések;
i)
a munkaadók hozzájárulása a munkavállalók általi eszközfelhalmozáshoz;
j)
a vállalkozástól kilépő munkavállalók számára teljesített egyszeri kifizetések, amennyiben e kifizetéseket nem a kollektív szerződés alapján teljesítik;
k)
a munkaadók által a munkavállalóknak készpénzben kifizetett lakhatási támogatások. |
3.017. |
Hangsúlyozni kell, hogy a megadandó adatok a bruttó bérek és keresetek, beleértve a bérek és keresetek után fizetendő adókat és ezen adók bármely magasabb arányát, valamint a munkavállalók társadalombiztosítási hozzájárulásait. Azokban az esetekben, ahol a munkaadók nettó béreket és kereseteket fizetnek ki a munkavállalóknak, azokat növelni kell a fenti tételek értékével. |
3.018. |
A természetbeni bruttó bérek és keresetek a munkaadó által a munkavállaló részére térítésmentesen vagy csökkentett áron, a munkavállalók vagy azok családja általi tetszés szerinti használatra, igényeik kielégítésére rendelkezésre bocsátott árukat és szolgáltatásokat foglalnak magukban. Ezek a természetbeni juttatások nem feltétlenül jelennek meg a termelési folyamatban. Értékük az általuk képviselt haszon értéke: az áruk értéke, ha azokat térítésmentesen bocsátják rendelkezésre, vagy az utóbbi érték és a munkavállalóknak kifizetett összegek különbsége, amennyiben azokat csökkentett áron bocsátják rendelkezésre. Ezek a tételek – amelyek az EAA rendszerében igen nagy jelentősséggel bírnak – az alábbi összetevőket tartalmazzák:
a)
a munkavállalók számára térítésmentesen vagy csökkentett áron, díjazásként rendelkezésre bocsátott mezőgazdasági termékek ( 36 );
b)
a munkavállalók számára térítésmentesen vagy csökkentett áron rendelkezésre bocsátott saját tulajdonú lakásszolgáltatás ( 37 );
c)
a munkaadók által vásárolt áruk vagy szolgáltatások, feltéve, hogy e vásárlások megfelelnek a természetbeni bér fogalmának (azaz, ha nem számítanak folyó termelőfelhasználásnak). Különösen idetartozik a munkavállalók szállítása a munkahely és lakóhely között, kivéve, ha az utazás a munkaidő alatt történik. Ebbe a kategóriába tartoznak a vásárolt lakásszolgáltatások és a munkavállalók gyermekei számára fenntartott bölcsőde stb. (vö. ESA 2010, 4.05.). |
3.019. |
A természetbeni béreket és kereseteket az alapárukon vagy beszerzési áron kell értékelni (attól függően, hogy a tételeket az egység termelte, vagy kívülről vásárolták őket.) |
3.020. |
A bruttó bérek és keresetek ezzel szemben nem tartalmazzák a munkaadók által saját javukra és a vállalkozás érdekében teljesített kiadásokat. A kérdéses tételek többek között: a munkavállalók munkaköri kötelezettségei teljesítése során felmerülő utazási, különélési vagy költözési költségei, a munkavállalók által a cég nevében eljárva felmerülő reprezentációs költségek és a munkahelyen biztosított kényelmi juttatások (pl. sport- és szabadidős létesítmények) címén kifizetett juttatások/térítések. Hasonlóképpen, a munkaadók által a munkavállalók részére szerszámok vagy speciális ruházat vásárlására kifizetett készpénz (beleértve azokat az összegeket is, amelyek ilyen célra való felhasználására szerződés kötelezi a munkavállalót) sem része az itt tárgyalt bruttó béreknek és kereseteknek. ►M6 Az összes ilyen tételt a munkaadók folyó termelőfelhasználása alatt kell elszámolni (vö. ESA 2010, 4.07.). ◄ |
3.021. |
A munkaadók által fizetett társadalombiztosítási hozzájárulásba beletartozik a munkaadók által a munkavállalóik társadalombiztosítási juttatásokra való jogosultságának biztosítása érdekében fizetett társadalombiztosítási hozzájárulás értéke (kivéve a bruttó bérből vagy keresetből a kifizetés helyén levont munkavállalói társadalombiztosítási hozzájárulást, vö. 3.017). Ezek a társadalombiztosítási hozzájárulások lehetnek ténylegesek vagy imputáltak. |
3.022. |
A tényleges társadalombiztosítási hozzájárulások a munkaadók által fizetett hozzájárulásokat jelentik, beleértve a jogszabályban foglalt, a szerződéses és az önkéntes hozzájárulásokat a kockázatok és a társadalmi nehézségek elleni biztosításképpen. Ezeket a társadalombiztosítási hozzájárulásokat a biztosítóknak fizetik ki (társadalombiztosítási szervezetek vagy magán biztosítótársaságok). Bár ezeket az összegeket közvetlenül a biztosítónak fizetik, mégis a munkavállalói jövedelem elemeként kell kezelni őket, mivel úgy lehet tekinteni, hogy a munkavállalók megkapják ezeket az összegeket, majd befizetik őket a biztosítótársaságoknak. |
3.023. |
A munkaadók imputált társadalombiztosítási hozzájárulásai jelentik az ellentételét azoknak az egyéb társadalombiztosítási juttatásoknak, amelyeket a munkaadók közvetlenül fizetnek ki munkavállalóik, korábbi munkavállalóik és más jogosult személyek részére anélkül, hogy biztosítótársaság vagy önálló nyugdíjpénztár közreműködését vennék igénybe ( 38 ) (vö. ESA 2010, 4.10.). Ezeket a hozzájárulásokat arra az időszakra kell elszámolni, amelyben a munka végzése történt (ha a kötelező közvetlen társadalombiztosítási juttatások ellentételezését jelentik), vagy pedig a juttatások nyújtása idején (ha az önkéntes közvetlen társadalombiztosítási juttatások ellentételezését jelentik). A munkaadók imputált társadalombiztosítási hozzájárulásai két kategóriába sorolhatók: a) a munkaadók imputált, nyugdíjcélú járulékai és b) a munkaadók imputált, nem nyugdíjcélú járulékai (ESA 2010, 4.10 és 4.97.). |
3.024. |
Kiemelendő, hogy az EAA-ban, ha a termelési egységek önálló vállalkozások, akkor a munkavállalói jövedelem nem tartalmazza a gazdaságon a gazdálkodó vagy valamely, keresetben nem részesülő családtagja által végzett munka díjazását; ezek a személyek a vegyes jövedelemből részesülnek, amely az önálló vállalkozások jövedelemkeletkezése számlájának egyenlege. Azonban ha a termelési egységek tagjai valamely vállalatnak a részei (vö. 5.09 és 5.10), minden díjazást el kell számolni munkavállalói jövedelemként. |
D. TERMELÉSI ÉS IMPORTADÓK
(vö. ESA 2010, 4.14–4.29.)
3.025. |
A termelési és importadók azokat a pénzben vagy természetben teljesített kötelező, viszonzatlan átutalásokat tartalmazzák, amelyeket a kormányzat vagy az Európai Unió intézményei vetnek ki áruk és szolgáltatások előállításával és importjával, a munkaerő alkalmazásával, föld, épületek vagy a termelésben felhasznált egyéb eszközök tulajdonjogával vagy használatával kapcsolatban. ►M6 Ezeket az adókat attól függetlenül be kell fizetni, hogy képződik-e nyereség (vö. ESA 2010, 4.14.). ◄ |
3.026. |
A termelési és importadók közé a következők tartoznak:
—
termékadók (D.21.):
—
hozzáadottértékadó-jellegű adók (D.211.),
—
importadók és importvámok a héa kivételével (D.212.), valamint
—
termékadók a héa és az importadók kivételével (D.214.)
—
egyéb termelési adók (D.29)
|
1. |
Termékadók
|
2. |
A hozzáadottérték-adó kezelése
|
3. |
Egyéb termelési adók
|
E. TÁMOGATÁSOK
(vö. ESA 2010, 4.30–4.40.)
3.051. |
A támogatások olyan viszonzatlan folyó kifizetések, amelyeket az államháztartás vagy az Európai Unió intézményei nyújtanak a rezidens termelőknek azok termelési szintjének, árainak befolyásolása vagy a termelési tényezők díjazása céljából. Az egyéb nem piaci termelők csak akkor kaphatnak egyéb termelési támogatásokat, ha e kifizetések a piaci és nem piaci termelőkre egyaránt alkalmazandó általános szabályoktól függenek. ►M6 Megegyezés alapján a terméktámogatásokat a nem piaci kibocsátásnál (P.13) nem számolják el (vö. ESA 2010, 4.30.). ◄ |
3.052. |
A támogatások a következők szerint csoportosíthatók:
—
terméktámogatások (D.31):
—
importtámogatások (D.311),
—
egyéb terméktámogatások (D.319) és
—
egyéb termelési támogatások (D.39).
|
1. |
Terméktámogatások
|
2. |
Egyéb termelési támogatások
|
F. TULAJDONOSI JÖVEDELEM
(vö. ESA 2010, 4.41–4.76.)
1. Fogalommeghatározás
3.070. |
A tulajdonosi jövedelem a pénzügyi eszköz vagy a nem termelt tárgyi eszköz tulajdonosa által a pénzeszközöknek vagy nem termelt tárgyi eszközöknek egy másik szervezeti egység rendelkezésére bocsátásáért járó jövedelem (vö. ESA 2010, 4.41). |
3.071. |
Az ESA 2010 a következőképpen osztályozza a tulajdonosi jövedelmeket:
—
kamat (D.41),
—
vállalatok felosztott jövedelme (osztalékok és jövedelem kivonása a kvázi-vállalatokból) (D.42),
—
külföldi közvetlen tőkebefektetés újrabefektetett jövedelme (D.43),
—
egyéb befektetésből származó jövedelem (D.44): biztosítási kötvénytulajdonosok befektetési jövedelme (D.441), nyugdíjjogosultságok után fizetendő befektetési jövedelem (D.442); kollektív befektetési alapok résztulajdonosainak járó befektetési jövedelem (D.443),
—
bérleti díjak (D.45)
|
3.072. |
Az EAA csak a vállalkozóijövedelem-számlán elszámolt tulajdonosi jövedelmekkel foglalkozik (vö. számlák sorozata, 1.38–1.48). Ennek a számlának a források oldalán számolják el az egységek részére a termelési folyamatban való közvetlen részvételük eredményeképpen járó jövedelmet (működési eredmény/vegyes jövedelem), valamint a kapott tulajdonosi jövedelmet. A számla felhasználás oldalán számolják el a mezőgazdasági tevékenységekhez (és az el nem választható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységekhez) kapcsolódó fizetendő tulajdonosi jövedelmet. Általánosságban elmondható, hogy a vállalkozóijövedelem-számla csak az intézményi szektorra számítható ki, bár amennyiben bizonyos tulajdonosi jövedelem elszámolható a szakosodott telephelyekre, akkor kiszámítható ágazatra is. |
3.073. |
Az EAA szempontjából a tulajdonosi jövedelmeknek csak három típusa bír jelentőséggel:
—
kamat (D.41), bérleti díjak (D.45) és a biztosítási kötvénytulajdonosok befektetési jövedelme (D.441).
|
2. Kamat
(ESA 2010, 4.42–4.52.)
3.074. |
A kamat valamely tőkehitel után fizetendő díj. Előre meghatározott időközönként fizetendő, a tőkehitel összegének (fix vagy egyéb módon meghatározott) százalékát kitevő kifizetésekből áll. Az EAA-ban a kamat a mezőgazdasági üzemek igényeinek kielégítésére (például föld, épületek, gépek, járművek vagy egyéb berendezések beszerzésére, még abban az esetben is, ha ezeket az el nem válaszható, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek kapcsán használják fel) adott hitel ellentételezése. |
3.075. |
A kamat az állóeszközöknek mezőgazdasági felhasználásuk (lehetőség szerint a földet is ide sorolva) érdekében történő lízingjével kapcsolatos kifizetéseket is tartalmazza. A kamat fizetése alatt csak a bérlő által fizette bérletidíjrész (amelyet a bérbeadó által a bérlő rendelkezésére bocsátott imputált hitelként kell kezelni) szerepel (a tőkerészt a pénzügyi számlán számolják el). |
3.076. |
Megjegyzendő, hogy a mezőgazdasági üzemek saját állótőkéje utáni névleges kamatot nem ebben a kategóriában kell elszámolni: az a mezőgazdasági vállalkozás jövedelmének összetevőjeként jelenik meg (vö. 5.06). Hasonlóképpen a fizetendő kamatként elszámolandó összeg tartalmazza a mezőgazdasági kamattámogatásokat. |
3.077. |
►M6 A társas mezőgazdasági vállalkozásokhoz tartozó egységek által végzett mezőgazdasági tevékenységekkel kapcsolatban kapott kamatot szintén el kell számolni. Az egyéni vállalkozások kamatbevétele nem tartozik bele a mezőgazdasági ágazat vállalkozói jövedelmébe, mivel úgy tűnik, hogy a kamatozó eszközök többsége nem kapcsolódik az egységek mezőgazdasági tevékenységéhez, és mivel igen nehéz megkülönböztetni a családi eszközöket a termelésben használt eszközöktől ( 45 ). ◄ |
3.078. |
A kamat elszámolása az eredményszemléletű elszámolás elvével összhangban, azaz felhalmozott kamatként (és nem kifizetett kamatként) történik. |
3.079. |
Mivel a pénzügyi közvetítői szolgáltatások értékét különböző ügyfelek számára utalják ki, a pénzügyi közvetítők által teljesített vagy kapott tényleges kamatkifizetéseket korrigálni kell a pénzügyi közvetítők által felszámított implicit szolgáltatási díjat tartalmazó kamatrés kiküszöbölése érdekében. E költségek becsült értékét le kell vonni a pénzügyi közvetítőktől hitelt felvevők által fizetett kamatból, és hozzá kell adni a számlatulajdonosok kamatbevételeihez. ►M6 A költségeket a pénzügyi közvetítők által az ügyfeleik számára nyújtott szolgáltatások díjazásának, és nem kamatfizetésnek kell tekinteni (vö. 2.107.1. és a 2.108. i) pont); ESA 2010, 4.51.). ◄ |
3. Bérleti díjak (termőföld és felszín alatti kincsek után)
(ESA 2010, 4.72–4.76.)
3.080. |
►M6 A bérleti díjak a nem termelt tárgyi eszközök (termőföld és felszín alatti kincsek) tulajdonosának az eszközök más egység számára való rendelkezésre bocsátásáért cserébe fizetett összegek. ◄ Az EAA-ban ez a tétel főleg a gazdálkodók által a földtulajdonosoknak fizetett bérleti díjnak felel meg ( 46 ). |
3.081. |
Amennyiben a tulajdonos fizet bizonyos, a mezőgazdasági tevékenységhez szorosan kapcsolódó díjat (vagyonadó, a föld termőképessége fenntartásának költsége, stb.), az elszámolandó bérleti díjakat ennek megfelelően csökkenteni kell. Ezeket a díjakat egyéb termelési adóként (a vagyonadó esetében) vagy folyó termelőfelhasználásként (a föld termőképességének fenntartása esetében) kell elszámolni. |
3.082. |
A föld bérleti díjába nem tartozik bele a területen található épületek vagy lakások bérleti díja; az ilyen bérleti díjakat a tulajdonos által az épület vagy a lakás bérlője számára nyújtott piaci szolgáltatásért cserébe nyújtott fizetségként kell kezelni, és a számlákon szolgáltatások folyó termelőfelhasználásaként vagy végső fogyasztási kiadásként (háztartás-számla) kell elszámolni, a bérlő egységtől függően. Ha a fizetség nem osztható fel objektív alapon a föld bérleti díja és az azon elhelyezkedő épületek bérleti díja között, akkor a teljes összeget a föld bérleti díjaként kell elszámolni. ►M6 Ez a szabály az ESA-ajánlás adaptált változata (vö. ESA 2010, 4.73.) ( 47 ). ◄ |
3.083. |
Minden földbérleti díjat ebben a kategóriában kell elszámolni, függetlenül attól, hogy a földet egy évnél rövidebb vagy hosszabb időre adták-e bérbe. |
3.084. |
A bérleti díjakba nem tartoznak bele az alábbiak:
—
ezen épületekben található lakások bérleti díja; ez valójában egy piaci szolgáltatás díjazása, amely a folyó termelőfelhasználás része (azaz a lakó a nettó fennmaradó jövedelméből fizeti ki a bérleti díjat),
—
nem lakáscélú épületek szakmai használata után fizetett bérleti díj (vö. 2.108. a) pont),
—
épületek értékcsökkenése,
—
épületek folyó fenntartási kiadásai (vö. 2.106),
—
vagyonadó (vö. 3.048. a) pont),
—
az épületek biztosításával kapcsolatos kiadások (vö. 2.108. g) pont).
|
3.085. |
A tulajdonos által használt föld vagy épületek esetében nem szükséges fiktív bérleti díjat elszámolni. A nem termelt tárgyi eszközökhöz tartozó bérleti díjakat, mint például szabadalmaztatott eszközök és termelési jogok (tejkvóták), folyó termelőfelhasználásként kell elszámolni (vö. 2.108. n) pont). |
4. A biztosításikötvény-tulajdonosok befektetési jövedelme (az EAA nem tartalmazza)
3.086. |
►M6 A biztosításikötvény-tulajdonosok befektetési jövedelme egyenlő a biztosítástechnikai tartalékok és nyugdíjalapok befektetéséből származó elsődleges jövedelmek összegével (vö. ESA 2010, 4.68). ◄ A biztosítástechnikai tartalékokat a biztosítotthoz tartozó eszközként kell kezelni. Az ►M6 ESA 2010 ◄ értelmében a vállalkozói jövedelmet úgy kell kiszámítani, hogy az – forrásként – tartalmazza a biztosítástechnikai tartalékok befektetéséből származó jövedelmet. Ezt a jövedelmet a biztosított szempontjából biztosításikötvény-tulajdonosok tulajdonosi jövedelmeként kell elszámolni. Mivel ezt a jövedelmet a biztosítótársaságok a gyakorlatban visszatartják, ezért ezeket úgy kell kezelni, mint a biztosítótársaságok részére kiegészítő biztosítási díjak és hozzájárulások formájában visszafizetett jövedelmet (vö. ►M6 ESA 2010 ◄ , 4.69). |
3.087. |
►M6 A biztosításikötvény-tulajdonosok befektetési jövedelmét az EAA nem tartalmazza. ◄ Valójában az értékelhetőség érdekében a mezőgazdasági tevékenység jövedelme mérésének:
—
tartalmaznia kell az összes kapcsolódó nem életbiztosítást (szolgáltatás értéke, a biztosításikötvény-tulajdonosok jövedelme, nettó díjak és követelések): ebben az esetben a mért jövedelem az összes gazdasági művelet újraelosztásának leírása után jelenik meg (a biztosításikötvény-tulajdonosok és biztosítótársaságok között, és az egyes időszakok között), a nem életbiztosításhoz kapcsolódva, vagy
—
csak a szolgáltatás értékét kell figyelembe vennie (amely mindenképpen a biztosítótársaságtól származik) (vö. 2.108. g) pont): ebben az esetben a mért jövedelem az újraelosztás gazdasági műveleteinek leírása előtt jelenik meg.
Az EAA a második lehetőség mellett döntött. |
G. TŐKETRANSZFEREK
(vö. ESA 2010, 4.145–4.167.)
3.088. |
Az EAA-ban egyedül a kapott tőketranszfereket, azaz a beruházási támogatásokat és egyéb tőketranszfereket számolják el. Ezeket a jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveleteket a tőkeszámlán kell elszámolni (vö. 1.41 és 1.48). |
1. |
Beruházási támogatások
|
2. |
Egyéb tőketranszferek
|
H. ÁLLÓESZKÖZÖK ÉRTÉKCSÖKKENÉSE
(vö. ESA 2010, 3.139–3.145.)
3.098. |
Az állóeszközöknek az elszámolási időszakra vonatkozó előrelátható kopása és elavulása olyan költséget jelent, amely egészen addig csak implicit módon van jelen, amíg az eszközt új beszerzéssel le nem cserélik. Ezt a kopást és elavulást az állóeszközök értékcsökkenésével mérik. A termelési számla „felhasználás” oldalára való felvétele lehetővé teszi az állóeszköz-felhalmozás kiadásainak a felosztását a teljes felhasználási időszakra. |
3.099. |
Ha a termelőeszköz gazdasági élettartama meghaladja az egy évet, akkor az állóeszköz értékcsökkenése az elszámolási időszak alatt a szokásos kopás és az előrelátható elavulás eredményeképpen a termelési folyamatban elhasznált állóeszköz értékét jelenti ( 48 ). Amennyiben azonban a felhasznált termelőeszközök egy évnél rövidebb gazdasági élettartammal rendelkeznek, akkor a kopást folyó termelőfelhasználásként kell elszámolni. |
3.100. |
Az értékcsökkenést minden állóeszközre (azaz termékre) ki kell számítani (bár egyes esetekben szükséges némi rugalmasság; vö. 3.105). Ebbe beletartoznak a tárgyi eszközök, az immateriális javak, a nem termelt eszközök nagyobb minőségjavításai, valamint a tulajdon átruházásának költségei. Az értékcsökkenést nem kell kiszámítani sem a készletekre, sem a befejezetlen termelésre vagy az olyan nem termelt eszközökre, mint például a föld, a felszín alatti természeti kincsek és a szabadalmaztatott eszközök. |
3.101. |
Az értékcsökkenés csak az egyik összetevője az eszközök értékváltozásának (a bruttó állóeszköz-felhalmozással, egyéb volumenváltozásokkal és a névleges eszköztartási nyereséggel együtt (veszteségek nélkül); vö. 2.134). Az állóeszköz értékcsökkenése különös tekintettel nem tartalmazza az eszközök egyéb volumenváltozását (a bruttó állóeszköz-felhalmozásból eredőket kivéve):
—
katasztrófa okozta kivételes veszteségek (földrengés, háború, aszály, járvány stb.),
—
előre nem látható elavulás, amely az értékcsökkenés alatt elszámolt rendes kopásra képzett tartalékok és a tényleges veszteségek, az előre jelzett értékcsökkenésnél nagyobb mértékű értékcsökkenést okozó balesetek közötti különbség,
—
változások az állóeszközök osztályozásában, azaz változások a gazdasági felhasználási módban, ahogyan a gazdálkodás esetében a föld és az épületek magáncélú használatúvá válnak vagy más lesz a gazdasági felhasználási területük.
|
3.102. |
Az értékcsökkenést (amelyet meg kell különböztetni az adózási célú vagy az üzleti számlákon kimutatott értékcsökkenéstől) az állóeszköz-állomány és az adott javak különböző kategóriáinak várható (átlagos) gazdasági élettartama alapján kell becsülni. Ha nincs közvetlen információ az állóeszköz-állományról, az állóeszköz-állomány kiszámításánál a folyamatos leltározás módszere ajánlott, valamint az elszámolási időszakban fennálló beszerzési ár értékelése (azaz az eszközöknek a referenciaévben fennálló újrabeszerzési értékük, nem a korábbi értékek felhasználásával). Az újrabeszerzési érték megállapítható az árakból, amelyeket a gazdálkodóknak meg kell fizetniük, hogy bármely adott elszámolási időszakban az állóeszközt egy új, a régihez a lehető leginkább hasonlóra cseréljék. A nettó hazai termék helyes kiszámítása érdekében ezt a módszert kell alkalmazni. |
3.103. |
Az állóeszközök értékcsökkenését a lineáris értékcsökkenési módszerrel kell számítani, amely szerint az állóeszköz értékét állandó kulccsal annak teljes élettartama alatt kell leírni. Az értékcsökkenés arányát a 100/n képlet adja meg, ahol az „n” az adott kategóriában valószínű hasznos élettartamot jelenti években (az „n” értéke országról országra, valamint időben is változhat). Az értékcsökkenés aránya egyes esetekben geometriai is lehet. Tekintettel a folyó újrabeszerzési ár és az értékcsökkenés állandó arányának alkalmazására, az értékcsökkenés évről évre változik, kivéve, ha a beszerzési árak az eszköz egész hasznos élettartama alatt változatlanok maradnak. |
3.104. |
A termelt tárgyi eszközök és immateriális javak tulajdonjogának átruházásával kapcsolatos költségek formájában jelentkező értékcsökkenést az átlagos élettartam alapján kell kiszámítani, amely megegyezés alapján egy év. |
3.105. |
Az állatállomány értékcsökkenése megfelel az állatállománynak a termelési célból (tej, gyapjú stb.) való felhasználása során a termelékenység várt visszaesésének, amelyet az adott állatállományból származó jövőbeli jövedelem folyó értéke is tükröz. Mivel a termelő állatokból származó jövőbeli jövedelem idővel visszaesik, az állatok is az állóeszköz értékcsökkenésének alanyává válnak. Tekintetbe véve az állóeszköz értékcsökkenésének erre az eszköztípusra történő kiszámításának gyakorlati nehézségeit, a termelő állatállományokra nem kell kiszámítani az állóeszköz értékcsökkenését. Az állatoknak a számításokból való kihagyására vonatkozó döntés az alábbi meggondolásokon alapult:
—
a termelékenységre és a gazdasági értékre vonatkozó értékcsökkenés kapcsolatban van az életkorral, de annak nem közvetlen, szabályos és folyamatos függvénye, ahogyan ez általában is implicit módon jellemző az értékcsökkenésre,
—
az állatok kivonása a termelőállományból lehet a gazdasági környezet függvénye (változások a levágott állatokért fizetett árakban és az állati takarmányok áraiban, stb.).
|
3.106. |
Bár ezek a megfontolások nem hátráltatják az értékcsökkenés kiszámítását az állatállományra, mégis néhány igen bonyolult számítást tesznek szükségessé az átlagos élettartam és az értékcsökkenés mértékének megfelelő meghatározása tekintetében. Egyéb esetben nehéz lenne a konzisztencia biztosítása az előrejelzés és az állatok tényleges átlagos értékcsökkenése között. ►M6 Ez az eljárás biztosítja továbbá az EAA és az ESA 2010 (vö. ESA 2010, 3.140.), valamint a mezőgazdasági számviteli információs hálózat mikroökonómiai számlái közötti összeegyeztethetőséget, és elkerüli annak a szükségességét, hogy meg kelljen különböztetni állóeszköz- és készletjellegű állatállományokat. ◄ |
IV. MEZŐGAZDASÁGI MUNKAERŐ-RÁFORDÍTÁS
4.01. |
A mezőgazdasági foglalkoztatás kiterjed minden olyan személyre – munkavállalóra és önálló vállalkozóra –, aki fizetett vagy nem fizetett munkaerő-ráfordítást bocsát az EAA mezőgazdasági ágazata jellemző tevékenységeit (mezőgazdasági és el nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységeket) végző rezidens egységek rendelkezésére. A nyugdíjas korú, de az üzemben tovább dolgozó személyek munkája szerepel a mezőgazdasági foglalkoztatásban. Nem szerepelnek benne a tankötelezettség felső korhatárát még el nem ért személyek. |
4.02. |
A munkavállalók meghatározása: minden olyan személy, aki megállapodás alapján egy másik rezidens szervezeti egységnek dolgozik (amely mezőgazdasági egység), és ezért díjazást kap (amelyet a munkavállalói jövedelem alatt számolnak el, vö. III. fejezet, C. szakasz). A munkavállalók által szolgáltatott munkaerő-ráfordítást hívják fizetett munkaerő-ráfordításnak. Megegyezés alapján a nem családtag dolgozók munkáját fizetett munkaerő-ráfordításként határozzák meg. Amikor valamely mezőgazdasági egységet hagyományos vállalatként működtetnek, minden teljesített munkaerő-ráfordítás fizetett munkaerő-ráfordításnak minősül. |
4.03. |
Az önálló vállalkozók olyan személyek, akik kizárólagos vagy közös tulajdonosai a jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozásoknak, amelyben dolgoznak. Az önálló vállalkozók által nyújtott munkaerő-ráfordítás nem fizetett munkaerő-ráfordításnak minősül. A gazdálkodó családtagjai, akik nem részesülnek előre meghatározott és a tényleges munkájuk alapján számított ellentételezésben, önálló vállalkozónak minősülnek. |
4.04. |
Bizonyos vállalattípusok esetében (vö. V. fejezet B. szakasza) a dolgozók munkaerő-ráfordítását ugyanúgy kezelik, mint a jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozások esetében (kizárólagos tulajdon). Az igazgatók/részvényesek az egység vegyes jövedelmén osztoznak (nem fizetett munkaerő-ráfordítás), míg a munkavállalóik díjazásban részesülnek (fizetett munkaerő-ráfordítás). |
4.05. |
Az összes ledolgozott munkaóra a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként a rezidens mezőgazdasági egységek számára az elszámolási időszakban ténylegesen ledolgozott órák összesített számát jelenti. |
4.06. |
►M6 Az ESA 2010-ben (11.27 és 11.28.) olvasható arra vonatkozó leírás, hogy az összes ledolgozott munkaóra kategóriájába mi tartozik bele, és mi nem. ◄ Az összes ledolgozott munkaórába nem tartozik bele a gazdálkodó vagy a vezető által a saját háztartása részére végzett munka. |
4.07. |
Az éves munkaerőegység (ÉME) meghatározása: a teljes munkaidős foglalkoztatás (amely megfelel a teljes munkaidős állások számának), azaz az összes ledolgozott munkaóra elosztva a gazdasági területen belüli teljes munkaidős állásokban évente átlagosan ledolgozott munkaórák számával. |
4.08. |
Egy személyhez nem tartozhat egynél több ÉME. Ez a korlátozás akkor is érvényben marad, ha valaki a teljes munkaidőt meghaladó óraszámban dolgozik a mezőgazdasági ágazatban. |
4.09. |
Azoknak a személyeknek a munkaerő-ráfordítását, akik a teljes munkaidőnél kevesebb időt dolgoznak a mezőgazdasági üzemekben, a ténylegesen ledolgozott óraszám (hétre vagy évre megadva) és a teljes munkaidős állásban ténylegesen ledolgozott óraszám (hétre vagy évre megadva) hányadosaként kell kiszámítani. |
4.10. |
A teljes munkaidős állásban ténylegesen ledolgozott órák száma nem feltétlenül ugyanaz az összes munkaerő-kategóriában. Lehetséges, hogy a teljes munkaidős állás óráinak száma az önálló vállalkozó esetében több mint a munkavállalók esetében. Az utóbbi esetben szerződés szabályozza a ledolgozható órák maximális számát. |
4.11. |
Az egy személy által ledolgozott munkaórák számát nem kell valamilyen együtthatóval kiigazítani a kor (pl. 16 év alatt vagy 65 év felett) vagy nem függvényében. Az egyenlőség elvét kell alkalmazni. A „teljes munkaidő” meghatározás a ledolgozott órák számára vonatkozik, nem pedig a megtermelt mennyiség és/vagy minőség értékelésére. |
4.12. |
A mezőgazdaságban a teljes munkaidős munkát jelentő ÉME-nek a munkavállalási szerződéseket szabályozó nemzeti rendelkezések által előírt minimum munkaóra tekintetében a mezőgazdasági üzemek szerkezetére vonatkozó közösségi felmérések aktuális meghatározásán kell alapulnia, kivéve, ha indokolt egyéb alternatív források előnyben részesítése. Ha ezek nem tüntetik fel az éves munkaórák számát, akkor minimális értékként 1 800 órát kell venni (225 munkanap napi nyolc órával számítva). |
V. A MEZŐGAZDASÁGI JÖVEDELEM MUTATÓI
5.01. |
Az EAA egyik fő célkitűzése, hogy mérje a mezőgazdasági jövedelmet és annak változásait. |
A. |
A JÖVEDELEM ÉS AZ EGYENLEGEZŐ TÉTELEK MEGHATÁROZÁSA
|
B. |
A TÁRSASÁGI ALAPOKON SZERVEZETT EGYSÉGEK JÖVEDELMÉNEK KEZELÉSE
|
C. |
A MEZŐGAZDASÁGI JÖVEDELEM MUTATÓINAK MEGHATÁROZÁSA
|
D. |
A JÖVEDELEMMUTATÓK ÖSSZESÍTÉSE AZ EURÓPAI UNIÓRA
|
E. |
A JÖVEDELEMMUTATÓK DEFLÁLÁSA
|
VI. AZ EAA ÉRTÉKELÉSE VÁLTOZATLAN ÁRAKON
A. ÁR- ÉS VOLUMENMÉRÉSEK
(vö. ESA 2010, 10. fejezet)
6.01. |
A gazdasági elemzés céljából, amikor az értékek változását nézzük, célszerű különbséget tenni a volumenváltozások, illetve az árváltozások okozta értékváltozások között. ►M6 Az ESA 2010 (10.13–10.23.) egyértelműen kijelenti, hogy az árösszetevőben csak az árakkal kapcsolatos változások vehetők figyelembe, és minden más jellegű változást a volumen-összetevőben kell feltüntetni. ◄ Ennélfogva a termékek minőségi különbségeit (fizikai jellemzők, kiskereskedelmi elárusítóhelyek stb.) volumen-, és nem árváltozásként kell figyelembe venni. |
6.02. |
Számos termék és szolgáltatás esetében több, eltérő minőségű változat létezik. Az ►M6 ESA 2010 ◄ számos olyan tényezőt határoz meg, amely a minőségi különbségeket jellemzi, de az EAA esetében a legfontosabb a fizikai jellemzőkhöz kapcsolódó tényező. Az EAA elismeri, hogy az adott termék meghatározásán belül lehetnek olyan fizikai eltérések, amelyek azt eredményezik, hogy a fizikai egységek (pl. egy tonna) gazdasági értelemben véve nem egységesek. Példa erre két tonna, két egymás utáni évben értékesített szemes gabona. Az első évben valamennyi gabona őrlési minőségű, a második évben csak a tétel kevesebb, mint fele őrlési minőségű, a többit takarmányként értékesítik. Ez azt jelenti, hogy romlott a gabonaszemek átlagos minősége. ►M6 A másik, az EAA szempontjából fontos minőségi különbség a valamely termék két, különböző árak jellemezte piacon, pl. hazai vagy külföldi, ipari felhasználásra vagy fogyasztóknak való értékesítései közötti különbség (ESA 2010, 10.13–10.18.). ◄ |
6.03. |
Az állandó árakon adatok összeállításához használt volumen- és ármutatóknak figyelembe kell venniük a minőségi változásokat. Ezért ajánlott a munkát a lehető legrészletesebb vizsgálat szintjén végezni, hogy a lehető legközelebb lehessen kerülni a teljesen homogén elemi termékekhez. Ha az elemi termékek teljesen homogének, akkor a volumenváltozások megbecsülhetők a mennyiségváltozások alapján. |
6.04. |
Azonban a statisztikai információk gyakran csak átfogóbb szinten állnak rendelkezésre, és már nem a szigorúan homogén termékekre vonatkoznak. ►M6 Ebben az esetben az ESA 2010 (10.32) kijelenti, hogy a volumenváltozások becsléséhez célszerű a folyó évre vonatkozó értéket a megfelelő árindexszel deflálni (ESA 2010, 10.01.). ◄ |
6.05. |
A részletességi szint, amelynél a felhasznált index elemi indexnek tekinthető (tehát a vizsgált termék homogénnek tekintett) az aggregáció elemi szintje. Az EAA-ban az aggregáció elemi szintje legalább az adatközlési táblázaton belüli nómenklatúra legkevésbé aggregált szintje. Az árindexek összeállításához azonban nagyobb részletezettségre van szükség. |
6.06. |
A számlákon feltüntetett termékek és szolgáltatások minden egyes aggregátumára ki kell alakítani ár- és minőségmértékeket, az alábbiaknak megfelelően: értékindex = árindex × volumenindex
Ez azt jelenti, hogy az adott folyamat minden egyes változását hozzá kell rendelni az ár- vagy volumenváltozáshoz, vagy a kettő kombinációjához (vö. ESA 2010, 10.12.). |
6.07. |
Az „árváltozások” és „volumenváltozások” összetevők folyó értékében történő változások szisztematikus bontása a termékekkel és szolgáltatásokkal végzett gazdasági műveleteket és az ezen műveletek értékelésében figyelembe vett elemeket (kibocsátás, folyó termelőfelhasználás, állóeszköz értékcsökkenése, bruttó hozzáadott érték, nettó hozzáadott érték, bruttó állóeszköz-felhalmozás, készletváltozás, termékadók és -támogatások) képviselő folyamatokra korlátozódik. |
B. AZ EAA VÁLTOZATLAN ÁRAKON TÖRTÉNŐ ÖSSZEÁLLÍTÁSÁNAK ALAPELVEI ÉS MÓDSZERE
1. Az indexképlet megválasztása
▼M6 —————
6.09. |
►M6 Az ESA 2010 10.20. ajánlásaival összhangban az EAA-ban a volumenváltozást a Laspeyres-féle indexekkel, az árváltozást pedig a Paasche-féle indexekkel mérik. ◄ A Laspeyres-féle volumenindex:
A Paasche-féle árindex:
Ahol az egyes elemi termékekre:
|
2. Bázisév
6.10. |
A Laspeyres-indexszel mért volumenváltozások: az elemi sorozatok mennyiségeinek változásai, és ezért a bázisév értékével súlyozottak. A Paasche-féle indexszel mért árváltozások: az elemi sorozatok árainak változásai, és ezért a folyó év értékével súlyozott, a bázisév árain. |
6.11. |
A bázisév az az év, amelytől kezdve az árakat felhasználják a súlyozási rendszerhez. |
6.12. |
A volumen éves változásai mérésére a legmegfelelőbb a legújabb rendelkezésre álló bázisév használata. Ez a megközelítés garantálja, hogy a súlyozások viszonylag naprakészek, és elkerüli a problémákat, amelyek a már nem termelt vagy újonnan piacra lépő termékek súlyozásából fakadnak. Ez az oka annak, hogy az EAA a volumenváltozások mérésére a megelőző év súlyozásait alkalmazza. |
3. Sorozatok bemutatása egy adott referenciaévre
6.13. |
A változatlan áron lévő adatok benyújtásának és bemutatásának éve a bázisévtől eltérő lehet; ezt referenciaévnek nevezik. Az indexsorozatokban a referenciaév az, amely a 100 értéket veszi fel. |
6.14. |
A referenciaév árain alapuló volumenindexek sorozatai a megelőző év áraiban kiszámított indexek láncolásával kapható meg (vö. ESA 2010, 10.20.). |
6.15. |
Fontos, hogy a referenciaév megváltoztatása nincs hatással az előző évhez képest mért volumenváltozásokra. Ez az oka annak, hogy az EAA-adatokat a rögzített referenciaévhez képest az egyes változók külön végzett újrareferenciálásával mutatják be, függetlenül attól, hogy aggregátumokról vagy elemi indexekről van-e szó. |
6.16. |
Például: Adott két homogén elemi termék, A és B. Az alábbi sorozatok az előző év árszerkezetén alapulnak:
Az egészre (A+B) vonatkozó volumen- és árindexek az egyes A és B termékeknek adott súlyozástól függnek.
Ha ezeket a sorozatokat a rögzített referenciaévhez (pl. n) viszonyítva fejezik ki, csak úgy kaphatók meg ugyanezek az n/n-1 volumenindexek, ha az indexeket külön összeláncolják. Így a következő sorozat kapható (bázis egyenlő 100-zal n-ben):
(101,4 = 108,8*93,2/100)
Az n. referenciaévre változatlan áron kifejezett értékek:
(405,6 = 400*101,4/100)
Ennek eredményképpen a számla már nem additív. Értékek hozzáadása változatlan áron A és B termékhez az alábbi sorozatot eredményezi:
A referenciaévet követő év kivételével az újrareferenciált sorozatok nem additívak.
|
6.17. |
►M6 Az ESA 2010 rendszerrel (10.23.) összhangban a nem additív változatlan áras adatok kiigazítás nélkül kerülnek közzétételre ( 51 ). ◄ Az EAA is ezt a megközelítést alkalmazza. Azonban fel kell hívni a felhasználók figyelmét arra, hogy a táblázatok nem additívak. |
4. Hozzáadott érték számítása változatlan árakon
6.18. |
A hozzáadott érték a termelési számla egyenlegező tétele. Mint olyan, nem bontható szét közvetlenül volumen- és árösszetevőre. Az elméletileg helyes módszer a hozzáadott érték változatlan árakon történő számítására a „kettős deflálás” végrehajtása (vö. ESA 95, 10.27–10.28). ►M6 Az elméletileg helyes módszer a hozzáadott érték változatlan éves árakon történő számítására a „kettős deflálás” végrehajtása (vö. ESA 2010, 10.31–10.32.). ◄ |
6.19. |
A megelőző év áraiban kifejezett bruttó hozzáadott értéket ezért a megelőző év áraiban mért kibocsátás és a megelőző év áraiban mért folyó termelőfelhasználás különbségeként határozzák meg. A megelőző év áraiban kifejezett nettó hozzáadott érték pedig a megelőző év áraiban kifejezett bruttó hozzáadott érték és a megelőző év áraiban kifejezett állóeszköz-értékcsökkenés különbsége. Valamely rögzített referenciaév áraiban kifejezett hozzáadott értéket az újrareferenciálás útján lehet megkapni. |
6.20. |
Például: Folyó értékek és az előző év áraiban mért értékek (volumenek) sorozata a kibocsátás és a folyó termelőfelhasználás tekintetében:
A hozzáadott érték volumen-vonatkozása a folyó termelőfelhasználás volumenének a kibocsátás volumenéből való levonásával kapható meg. A következő sorozat az eredmény:
Ily módon az alábbi, az előző év áraiban számított volumenindexek kaphatók:
(118,2 = 130/110*100) (103,7 = 140/135*100)
Egy adott év n évi árakon számított bruttó hozzáadott értékét (változatlan árakon) az n-re vonatkozó folyó értéknek a volumen láncindexszel való megszorzásával lehet megkapni.
Hozzáadott érték n+1 (n árakon) = 110*1,182 = 130
Hozzáadott érték n+2 (n árakon) = 110*1,182*1,037 = 135
|
5. Termékadók és -támogatások lebontása volumen- és árösszetevőkre
6.21. |
Az alapáron történő értékelések lebontása a megfelelő volumen- és árösszetevőkre azt feltételezi, hogy ez a lebontás a termékadókra és terméktámogatásokra is vonatkozik. Az EAA-ban a következő választás áll fenn: |
6.22. |
A terméktámogatás (vagy -adó) volumenindexe megegyezik a termelői áron vett kibocsátás volumenindexével. Ebben az esetben a kibocsátás volumenindexe ugyanaz, függetlenül attól, hogy termelői áron vagy alapáron fejezték ki. |
6.23. |
Ennek a megoldásnak van még egy előnye: a volumenindex független az értékelés módszerétől. Következésképpen az ár- és volumenindexek értelmezése egyértelmű: tökéletesen homogén elemi termék esetében a volumenindex megegyezik a mennyiségindexszel; az árindex pedig az átlagos alapár változásait tükrözi. |
6.24. |
Példa: Adott termékre a termelői áron mért kibocsátás értéke n évben 1000; a kibocsátás értéke n + 1 évben pedig 900. A kibocsátás volumenindexe 102. Ez a termék támogatásban részesül. A támogatás értéke n évre 100; n + 1 évre pedig 150. A támogatás volumen/ár lebontása a következőképpen történik:
A támogatás volumenindexe megegyezik a termelői áron mért kibocsátás volumenindexével. |
VII. REGIONÁLIS MEZŐGAZDASÁGI SZÁMLARENDSZER (REAA)
A. ÁLTALÁNOS ELVEK
1. Bevezető
7.01. A regionális számláknak fontos szerepük van a regionális politikák kidolgozásában, végrehajtásában és értékelésében. A tárgyilagos, megbízható, következetes, koherens, összehasonlítható, lényeges és harmonizált regionális statisztikai mutatók szilárd alapot biztosítanak az Unió régiói közötti gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségek csökkentésére irányuló szakpolitikákhoz.
7.02. A REAA az EAA regionális szintre alkalmazott változata.
7.03. A REAA ugyanazokból a számlákból áll, mint az EAA, azonban fogalmi és mérési problémák miatt a régiókra vonatkozó számlarendszer terjedelem és részletesség tekintetében korlátozottabb a nemzeti szintű EAA-nál.
7.04. Regionális számlaként a REAA-t a közvetlenül összegyűjtött regionális adatok és a feltételezések alapján regionálisan lebontott nemzeti adatok alapján kell összeállítani. A kellően teljes körű, időszerű és megbízható információk hiánya miatt a regionális számlák összeállításához feltételezésekre van szükség. Ez azt jelenti, hogy a régiók közötti egyes különbségek nem feltétlenül tükröződnek a regionális számlákban (ESA 2010, 13.08. pont).
2. Regionális gazdaság, regionális terület
7.05. A regionális gazdaság és a regionális terület fogalmának szűk meghatározására van szükség a regionális számlák összeállításához, függetlenül attól, hogy ágazatokra vagy szervezeti szektorokra vonatkoznak. Egy adott régió mezőgazdasági ágazata elméletileg a regionális területen mezőgazdasági tevékenységeket (vö. 1.60–1.66. pont) végző egységeket (mezőgazdasági üzemek) foglalja magában.
7.06. Egy ország valamely régiójának gazdasága az ország teljes gazdaságának része. A teljes gazdaságot a szervezeti egységek és szektorok határozzák meg. A teljes gazdaságot azon szervezeti egységek alkotják, amelyek legfőbb gazdasági érdekeltségének központja az ország gazdasági területén található. A gazdasági terület és a földrajzi terület nem teljesen azonos (vö. 7.08. pont). Egy ország gazdasági területe regionális területekre és régiókon kívüli területre osztható (ESA 2010, 13.09. pont).
7.07. A regionális terület az ESA 2010-ben meghatározottak szerint az ország gazdasági területének azon részeiből áll, amelyek valamely régióhoz tartoznak. A vámszabad területek, a vámraktárak és a vámellenőrzés alatt álló termelő üzemek a földrajzi elhelyezkedésük szerinti régióhoz tartoznak.
7.08. Ez a területi felosztás azonban nincs teljesen összhangban a nemzeti gazdasági terület nemzeti számlákban használt fogalmával. A régiókon kívüli terület az ország gazdasági területének azon részeiből áll, amelyek nem köthetők egyetlen régióhoz, és amelyek nem tartoznak a REAA-ba, vagyis az alábbiakból:
a nemzeti légtér, a felségvíz, valamint a nemzetközi vizek alatt fekvő kontinentális talapzat azon része, amely fölött az ország kizárólagos jogokat élvez;
a területi enklávék, vagyis olyan földrajzi területek, amelyek a világ egyéb részein helyezkednek el, és amelyeket nemzetközi egyezmények vagy államközi megállapodások alapján az ország kormányzati intézményei használnak (követségek, konzulátusok, katonai támaszpontok, tudományos intézmények, stb.);
a rezidens egységek által kitermelt, nemzetközi vizeken az ország kontinentális talapzatán kívüli kőolaj-, földgáz- stb. lelőhelyek.
7.09. A statisztikai célú területi egységek 1059/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel ( 52 ) létrehozott nómenklatúrája (NUTS) egyetlen egységes rendszerbe foglalja az Unió gazdasági területét. A REAA az említett rendelet szerinti szabályokban általánosan meghatározottak szerint NUTS 2 szintű statisztikákat igényel. Nemzeti célokra a regionális számlákat regionális szinten még részletesebben lebontva is össze lehet állítani, nevezetesen adott esetben NUTS 3 szinten (ESA 2010, 13.12. pont).
3. Alapegység a REAA összeállításában
7.10. Az ágazati regionális számlákhoz használt egységek szakosodott telephelyek. A szakosodott telephely a termelési egység megfigyelhető formája.
7.11. A statisztikai megközelítés (ágazat) „megelégszik” a megfigyelhető egységgel, még ha ehhez el is kell térni az egyetlen tevékenységtől. Az SNA 2008-hoz hasonlóan az ESA 2010 előnyben részesíti a statisztikai megközelítést, és a szakosodott telephely használatát támogatja az ágazati nemzeti számlák összeállításához. Így ugyanazt az egységet határozzák meg az ágazatokhoz regionális és nemzeti szinten egyaránt.
7.12. Az EAA-hoz hasonlóan a REAA is a mezőgazdasági üzemet használja – az adott célok teljesítése érdekében bizonyos konvenciók szerint „kiigazítva” – a mezőgazdasági ágazat alapegységeként. E döntésnek két meghatározó oka van. Egyrészt a mezőgazdasági üzem mint egység a mezőgazdaságra szakosodott telephely (vö. 1.09–1.17. pont), amely a fogalommeghatározás szerint a szakosodott egység helyi szintű részének felel meg. A szakosodott telephely a mezőgazdasági ágazat szempontjából is a legmegfelelőbb egység, még ha olyan nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységeket is magában foglal, amelyek nem különíthetők el a mezőgazdasági tevékenységektől (vö. 1.15., 1.16. és 1.25–1.32. pont).
7.13. A mezőgazdasági üzem alapegységként való használatából az következik, hogy a REAA tartalmazza ezeknek a mezőgazdasági üzemeknek a nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységeit (vö. 7.12. pont). Mivel az EAA célja a mezőgazdasági tevékenységből származó jövedelem felhalmozásának mérése, leírása és elemzése, ezért nem terjed ki olyan egységekre, amelyek csupán szabadidős tevékenységet folytatnak (például konyhakertek és magáncélú állattartás). Ezzel szemben az önellátást szolgáló gazdálkodást folytató egységek szerepelnek az EAA-ban (vö. 1.24.).
7.14. A mezőgazdasági üzem a mezőgazdasággal kapcsolatos – akár nemzeti, akár regionális szintű – statisztikai felmérések referenciaegysége. Ez azzal az előnnyel jár, hogy a kibocsátott mennyiségek értékelése közvetlenül a földterületek, terméshozamok, állományméretek stb. mérésére szolgáló statisztikai rendszereken alapulhat. A mezőgazdasági üzem választása esetén az elszámolás is következetesebb lesz.
4. A REAA összeállításának módszerei
7.15. A számlák európai rendszere (ESA 2010, 13.24–13.32. pont) két, ágazatokra vagy szervezeti szektorokra alkalmazható módszert javasol: az egyik az alulról felfelé haladó, a másik a felülről lefelé haladó módszer. Az alulról felfelé haladó módszer lényege, hogy az adatokat az egységek (szakosodott telephelyek, szervezeti egységek) szintjén kell gyűjteni, majd összesítésükkel kapható meg a különböző aggregátumok regionális értéke. A felülről lefelé haladó módszer a nemzeti számadat bontásával, az adott változó regionális eloszlását lehető legpontosabban tükröző mutatót használva rekonstruálja a regionális értékeket. Ez a két módszer emellett többféleképpen kombinálható, az így kapott kombinációkat az ESA vegyes módszereknek nevezi. El kell kerülni azonban az azonos információk többszöri gyűjtését, mert az redundanciát okoz az adatszolgáltatásban. Így előnyben részesítendő az alulról felfelé haladó módszer, noha belátható, hogy sok esetben valójában vegyes módszereket alkalmaznak. A konkrét módszer és források részleteit a minőségjelentésekben teljes mértékben átlátható módon kell meghatározni, feltüntetve, hogy mely regionális adatokat gyűjtötték közvetlenül, és mely adatok alapulnak olyan nemzeti adatokon, amelyek regionális bontása feltételezések alapján történt.
5. A rezidensi státusz és a terület fogalma
7.16. A vállalkozások és a háztartások gazdasági műveletei is átnyúlhatnak a régióhatárokon. A vállalkozások több régióban is tevékenykedhetnek állandó telephelyeken vagy ideiglenes jelleggel: például a nagygazdaságok különböző régiókban végezhetnek munkát. Ezért egyértelmű alapelvre van szükség, amelynek segítségével a tagállamok következetesen hozzárendelhetik az említett régióközi tevékenységet valamely régióhoz.
7.17. Az ágazatok regionális számlái a termelési egységek rezidensi státuszának kritériumán alapulnak. Regionális szinten mindegyik ágazat azokat az azonos vagy hasonló fő gazdasági tevékenységet folytató, szakosodott telephelyeket foglalja magában, amelyek gazdasági érdekeltségének központja az adott regionális területen található. Az említett érdekeltségi központ többnyire a régióban található konkrét, állandó helyszínhez kötődik, például a szervezeti egységekhez, amelyekhez a szakosodott telephelyek tartoznak.
7.18. A regionális számláknak azonban több egyedi jellemzőjük van. Bizonyos tevékenységeknél nem mindig egyszerű konkrét területként behatárolni a régiót. A központi iroda helye és a mezőgazdasági üzem tényleges helye közötti kapcsolat problémát vethet fel, mivel előfordulhat, hogy másik régióban található központi iroda gazdálkodik a mezőgazdasági termelési tényezőkkel. A REAA szempontjából fontos különválasztani a két egységet, következésképpen a mezőgazdasági üzemet ahhoz a régióhoz kell rendelni, ahol termelési tényezői találhatók, és nem ahhoz a régióhoz, ahol a székhelye van. Tehát egy központi irodához több, a REAA értelmében vett egység tartozhat, vagyis számuk megegyezik azon régiók számával, ahol a központi iroda régióján kívül található szakosodott telephelyek rezidensek.
7.19. Másik, a nemzeti és regionális számlákban rendszerint nem használt fogalom a szigorú területiség. Az említett fogalom alapján a tevékenységek ahhoz a területhez tartoznak, ahol ténylegesen zajlanak, függetlenül attól, hogy a tevékenységben részt vevő egységek hol rezidensek.
7.20. A rezidensi besorolás ugyan előnyt élvez a rezidensek gazdasági műveleteinek régióhoz rendelésében, de az ESA 2010 korlátozottan a területi megközelítés alkalmazását is lehetővé teszi (ESA 2010, 13.21. pont). Ez akkor fordul elő, ha képzett rezidens egységeket hoznak létre földre és épületekre vonatkozóan abban a régióban vagy országban, ahol a föld vagy az épületek találhatók.
7.21. Abban a feltételezett esetben, ha a valamely régióban rezidens egységek tevékenységei az adott regionális területre korlátozódnak, a rezidensi státusz és a terület fogalma fedi egymást. Ez akkor is így van, ha a régióhoz rendelés másik országban vagy olyan régióban található földre és épületekre, valamint jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozásokra vonatkozóan képzett rezidens egységeken alapul, ahol a tulajdonos nem rezidens.
6. Mezőgazdasági ágazat és jellemző egységek
7.22. Az ágazat az azonos vagy hasonló tevékenységet folytató összes szakosodott telephelyet magában foglalja (vö. 1.59. pont). A mezőgazdasági ágazat – az EAA-ban foglaltak szerint – elvileg megfelel a NACE Rev. 2. 01-es ágazatának, a 1.62–1.66. pontban található különbségekkel. A REAA terjedelmét a jellemző tevékenységek EAA-hoz készített jegyzéke alapján kell meghatározni. Van néhány különbség az EAA – és ezáltal a REAA – szerinti mezőgazdasági ágazat és a nemzeti számlák központi keretrendszeréhez meghatározott ágazat között (vö. 1.93. pont).
B. TERMÉKEKHEZ KAPCSOLÓDÓ GAZDASÁGI MŰVELETEK
7.23. A mezőgazdasági kibocsátás értékelése több sajátos problémát is felvet. A legfontosabbak az idényjellegű termékeket, az állattenyésztést és a tételek számlákon való elszámolásának időzítését érintik. Az EAA-módszertan pontos szabályokat ír elő arra vonatkozóan, hogyan kell figyelembe venni az idényjellegű termékek tárolásának hatásait, hogyan kell mérni az állatállomány kibocsátását, és hogyan kell elszámolni az előállítás alatt álló termékeket. Ezeket az alapelveket a REAA összeállításakor tiszteletben kell tartani. Ez azonban nem zárja ki bizonyos – például az állattenyésztést érintő – kiigazítások végrehajtását regionális szinten. Hangsúlyozandó, hogy a regionális értékelés összegének meg kell egyeznie az EAA-értékelésekkel.
1. Kibocsátás
a) A kibocsátás mérése
7.24. A REAA-ban a régió kibocsátása az elszámolási időszak során az adott régióban a mezőgazdasági ágazat valamennyi egysége által előállított, az EAA hatálya alá tartozó termékek összességének felel meg, függetlenül attól, hogy a termékeket az ágazaton kívüli forgalomba hozatalra, más mezőgazdasági üzemeknek történő értékesítésre vagy esetleg ugyanazon mezőgazdasági üzem általi felhasználásra szánják-e. Ennélfogva:
az adott régióban található mezőgazdasági üzemet elhagyó mezőgazdasági termékeket a régió kibocsátásának részeként kell elszámolni, tekintet nélkül a rendeltetési helyükre vagy az őket megvásárló egységre;
bizonyos, az ugyanazon mezőgazdasági üzem által folyó termelőfelhasználás keretében felhasznált mezőgazdasági termékek beleszámítanak a régió kibocsátásába (vö. 2.056. pont).
7.25. Az állattenyésztés általában többéves folyamat. Az állatállomány értékelésekor különbséget kell tenni az állóeszközként besorolt állatok (tenyész- és igavonó állatok, tejelő tehenek stb.) és az állományként besorolt (főként a húsukért tartott) állatok között. Tehát a kétszeri számbavétel elkerülése érdekében az alábbiakban leírtak szerint kell eljárni az állatok mezőgazdasági üzemek közötti mozgásával járó gazdasági műveletek (amelyek az állatokat eladó mezőgazdasági üzemeknél „pozitív” értékesítésként, a vásárló mezőgazdasági üzemeknél pedig „negatív” értékesítésként jelennek meg) esetében:
az ugyanazon régióban található mezőgazdasági üzemek közötti, állóeszközként besorolt állatokat érintő gazdasági műveletek a tulajdonjog-átruházással járó költségektől eltekintve kioltják egymás hatását ( 53 ); nem a mezőgazdasági üzemek általi értékesítésként kell elszámolni őket, ezért nem képezik az adott régió kibocsátásának részét;
a régiók közötti gazdasági művelet tárgyát képező, állományként besorolt állatok a származási régió esetében pozitív értékesítésként (az exporttal együtt), a más régiókból vásárolt állatok pedig negatív értékesítésként (az importtal együtt) jelennek meg ( 54 );
ha a tulajdonjog átruházásával járó költségek (szállítás, kereskedelmi árrések stb.) állományként besorolt állatok kereskedelméhez kapcsolódnak, akkor le kell vonni azokat a kibocsátásból; ez a más régiókban található mezőgazdasági üzemektől való vásárlások esetében automatikusan megtörténik, mivel a költségek a „negatív” értékesítések részét képezik, az ugyanazon régióban található mezőgazdasági üzemek közötti állatkereskedelem esetében viszont ki kell igazítani az értékesítéseket, és ezáltal a kibocsátást.
b) A kibocsátás értékelése
7.26. A kibocsátást alapáron, tehát a terméktámogatások és -adók egyenlegének figyelembevételével kell értékelni (vö. 2.082. pont). Az említett számítási módszer szerint a termékadókat és -támogatásokat régió szerinti bontásban kell megadni.
2. Folyó termelőfelhasználás
a) Fogalommeghatározás
7.27. A folyó termelőfelhasználás a más áruk előállítására irányuló termelési folyamatban felhasznált (állóeszközökön kívüli) árukat és igénybe vett piaci szolgáltatásokat jelenti (vö. 2.097–2.109.).
7.28. A REAA összeállításakor az alábbiakat foglalja magában a folyó termelőfelhasználás:
a termelési folyamatban való felhasználásra más (akár ugyanazon, akár másik régióban található) mezőgazdasági üzemektől vásárolt mezőgazdasági termékek;
bizonyos, egységen belül felhasznált és kibocsátásként elszámolt termékek (vö. 2.054–2.058. és 7.24. pont).
7.29. A FISIM sajátos esetét a regionális számlákban ugyanúgy kezelik, mint a nemzeti számlákban. Ha a hitel- és betétállományok becslése rendelkezésre áll régiónkénti bontásban, akkor használható az alulról felfelé haladó módszer. A hitel- és betétállományok becslése azonban rendszerint nem áll rendelkezésre régiónkénti bontásban. Amennyiben ez a helyzet, a FISIM felhasználói ágazatok közötti felosztása a második legjobbnak tartott módszerrel történik: az ágazatonkénti regionális bruttó kibocsátást vagy bruttó hozzáadott értéket használják eloszlási mutatóként (ESA 2010, 13.40. pont).
b) A folyó termelőfelhasználás értékelése
7.30. A folyó termelőfelhasználásként felhasznált összes terméket és szolgáltatást beszerzési áron (a levonható hozzáadottérték-adó nélkül) kell értékelni (vö. 2.110–2.114.).
3. Bruttó felhalmozás
7.31. A mezőgazdasági bruttó felhalmozás az alábbi összetevőkből áll:
bruttó állóeszköz-felhalmozás,
készletváltozás.
a) Bruttó állóeszköz-felhalmozás
7.32. Állóeszköz-felhalmozás megy végbe a mezőgazdaságban, amikor valamely gazdálkodó a mezőgazdasági termelési folyamatban egy évnél hosszabb ideig termelőeszközként való használatra szánt állóeszközöket szerez be vagy termel. A bruttó állóeszköz-felhalmozás elszámolására vonatkozó felosztási kritérium a felhasználói ágazatokat érinti, tehát nem azt az ágazatot, amelyhez a jog szerinti tulajdonos tartozik.
7.33. A többrégiós egységek tulajdonában lévő állóeszközöket azokhoz a szakosodott telephelyekhez kell sorolni, ahol azokat használják. A tartós bérlet keretében használt állóeszközöket az eszközök tulajdonosa szerinti régiónál kell elszámolni, míg azokat, amelyeket pénzügyi lízing keretében használnak, a felhasználó régiójánál (ESA 2010, 13.33. pont).
7.34. Az állóeszközként feltüntetendő új eszközöket bruttó értéken, vagyis az állóeszközök értékcsökkenésének levonása nélkül kell megadni. Ezenkívül az állóeszközök értékcsökkenését általában ki kell számolni az említett eszközökre. A nettó tőkefelhalmozás a bruttó tőkefelhalmozásnak az állóeszközök értékcsökkenésével csökkentett összege.
7.35. A termelési egységek eladhatnak egymásnak meglevő eszközöket, például használt gépeket. Az eszközök ágazatok és régiók közötti mozgásakor az egyik ágazatban vagy régióban bele kell számítani a fizetett teljes árat a bruttó állóeszköz-felhalmozásba, a másik ágazatban vagy régióban pedig le kell vonni a kapott árat a bruttó állóeszköz-felhalmozásból. Az eszközök tulajdonlásának ügyleti költségei, például a föld és meglévő épületek értékesítését terhelő jogi költségek a beszerző félnél növelik a bruttó állóeszköz-felhalmozást, még akkor is, ha a költségek némelyikét az eladó fizette.
7.36. A régió állatállományára vonatkozó bruttó állóeszköz-felhalmozást az ESA 2010 (3.124–3.138. pontja) és e melléklet 2.149–2.161. pontja szerint kell összeállítani. Az állatállományra vonatkozó bruttó állóeszköz-felhalmozás az év során megvalósított állatállomány-beszerzések (természetes növekedés és a régión kívüli vásárlások a behozatallal együtt), beleértve a saját tenyésztésből származókat is, és az állatállomány-elidegenítések (vágásra, más régiókba irányuló – a kivitelt is magában foglaló – értékesítésekre vagy egyéb végső felhasználásra) közötti különbség mértéke. Az összes régió összesítésekor fontos meggyőződni arról, hogy a régióközi folyamatok hatásai kioltják egymást (a tulajdonjog átruházásával járó költségek nélkül), tehát a regionális bruttó állóeszköz-felhalmozások összege megegyezik a nemzeti mezőgazdasági számlák bruttó állóeszköz-felhalmozásával. Az alulról felfelé haladó módszer alkalmazása esetén a következő alkalmazandó: az állatok más régiókban található mezőgazdasági üzemeknek történő értékesítése negatív bruttó állóeszköz-felhalmozásnak minősül, a más régiókból történő vásárlás pedig pozitív bruttó állóeszköz-felhalmozásnak minősül. A régió állatállományára vonatkozó bruttó állóeszköz-felhalmozás kiszámításához felhasználható az ajánlott közvetett módszer (vö. 2.156. pont).
b) Készletváltozás
7.37. A készletek mindazokat az eszközöket tartalmazzák, amelyek nem képezik az állóeszköz-állomány részét, és amelyeket termelési egységek ideiglenesen birtokolnak egy adott időpontban. A készletek két típusát különböztetjük meg: a felhasználási és a kibocsátási készletet (vö. 2.171. pont).
7.38. A készletként besorolt állatok esetében a készletváltozás kiszámításában figyelembe veendő kereskedelem magában foglalja a más régiókba irányuló értékesítéseket és onnan származó vásárlásokat, valamint a kivitelt és a behozatalt.
C. JÖVEDELEMELOSZTÁSSAL KAPCSOLATOS GAZDASÁGI MŰVELETEK ÉS EGYÉB FOLYAMATOK
7.39. A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveletekre vonatkozó megbízható regionális információk beszerzését illetően gyakorlati nehézségek merülnek fel bizonyos esetekben, különösen akkor, ha az egységek több régióban tevékenykednek, vagy a régió nem mindig egyértelműen meghatározott terület, ahol bizonyos tevékenységeket végeznek, ami magyarázatot ad arra, hogy az ESA miért csak néhány aggregátum – hozzáadott érték, támogatások, adók, munkavállalói jövedelem, bérleti díjak és egyéb jövedelem, kamat és bruttó állóeszköz-felhalmozás – tekintetében terjed ki a mezőgazdasági ágazat regionális számláira.
1. Általános szabályok
7.40. A jövedelemelosztással kapcsolatos gazdasági műveleteket az eredményszemlélet elve alapján kell elszámolni, azaz akkor, amikor a gazdasági érték, a követelések és a kötelezettségek keletkeznek, átalakulnak, törlik azokat vagy azok megszűnnek, és nem a kifizetés tényleges időpontjában. Ezen (jogokon és kötelezettségeken alapuló) elszámolási alapelvet kell alkalmazni minden folyamatra, függetlenül attól, hogy monetáris állományok vagy egységek között, illetve egyetlen egységen belül történő folyamatokról van-e szó.
7.41. Ha azonban a kötelezettség (adósság) felmerülésének időpontja nem állapítható meg pontosan, a kifizetés időpontja vagy más elfogadható, eredményszemléletű közelítés használható (vö. 3.007. pont).
2. Hozzáadott érték
a) Általános szabályok
7.42. A hozzáadott érték a gazdaságban vagy annak egyik ágazatában adott időszakban folytatott termelési tevékenység eredménye, és a termelési számla egyenlegező tétele. A kibocsátás értéke és a folyó termelőfelhasználás értéke közötti különbség. A hozzáadott érték kulcsfontosságú tétel valamely gazdaság vagy ágazat (vö. 3.013. pont), illetve régió vagy régión belüli ágazat termelékenységének mérésében.
b) A hozzáadott érték értékelése
7.43. A hozzáadott érték elszámolható bruttó alapon (bruttó hozzáadott érték alapáron) vagy nettó alapon (nettó hozzáadott érték alapáron), azaz az állóeszközök értékcsökkenésének levonása előtt vagy után. A kibocsátás (alapár), valamint a folyó termelőfelhasználás (beszerzési ár) értékelésére szolgáló módszerrel összhangban a hozzáadott érték mérése alapáron történik (vö. 3.013. pont).
7.44. Az alapárak használatából következik, hogy a termékadókat és -támogatásokat konkrét árukhoz és szolgáltatásokhoz kell rendelni, amelyeket aztán el kell osztani a régiók között.
7.45. Az alapáron számított hozzáadott értékből levonva az egyéb termelési adókat, és hozzáadva az egyéb termelési támogatásokat megkapjuk a tényezők költségén számított hozzáadott értéket. A tényezők költségén számított nettó hozzáadott érték képezi a termelési tényezők jövedelmét (vö. 3.014. pont).
3. Állóeszközök értékcsökkenése
7.46. A REAA-ban a mezőgazdasági üzem állóeszköz-állományát képező áruk és szolgáltatások (például újratermelő ültetvények, gépek és épületek, a földterületek jelentős fejlesztése, szoftverek, a nem termelt eszközök tulajdonjog-átruházásával kapcsolatos költségek) a termelési folyamatban használt termelőeszközként elhasználódnak és elavulnak. Ezt az elhasználódást és elavulást az állóeszközök értékcsökkenése méri. Az EAA-hoz hasonlóan az állóeszközök értékcsökkenését sem szabad termelő állatokra kiszámítani.
4. Támogatások
7.47. A REAA ugyanazokat a szabályokat alkalmazza, mint az EAA: az EAA-ban a működési támogatások közé sorolt folyamatok a REAA-ban is ugyanoda tartoznak, ahogy a tőketranszferek formájában zajló folyamatok is.
5. Adók
7.48. A REAA ugyanazokat a szabályokat alkalmazza, mint az EAA: a különböző adónemek besorolása megegyezik a REAA-ban és az EAA-ban.
6. Munkavállalói jövedelem
7.49. A termelők esetében a munkavállalói jövedelmet azoknál a szakosodott telephelyeknél számolják el, ahol az embereket foglalkoztatják. Amennyiben ezen adatok nem állnak rendelkezésre, a munkavállalói jövedelmet – a második legjobb módszerrel – a ledolgozott órák száma alapján kell felosztani. Ha sem a munkavállalói jövedelem, sem a ledolgozott órák száma nem áll rendelkezésre, a szakosodott telephely által alkalmazott személyek számát használják (vö. ESA 2010, 13.42. pont).
7. Nettó működési eredmény
7.50. A nettó működési eredmény kiszámításához az alapáron számított nettó hozzáadott értékből le kell vonni a munkavállalói jövedelmet és az egyéb termelési adókat, és hozzá kell adni az egyéb termelési támogatásokat.
8. Kamatok, bérleti díjak
7.51. A REAA ugyanazokat a szabályokat alkalmazza, mint az EAA: az EAA-ban a kamatok, bérleti díjak közé sorolt folyamatok a REAA-ban is ugyanoda tartoznak.
9. Mezőgazdasági vállalkozói jövedelem: általános számítási szabályok
7.52. A mezőgazdasági tevékenységekből és nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységből származó, közvetlenül fizetendő tulajdonosi jövedelmet, vagyis az említett tevékenységekkel összefüggésben – egyebek mellett mezőgazdasági földterület vásárlása céljából – felvett hitelek után fizetendő kamatot, valamint a földtulajdonosoknak fizetett bérleti díjat le kell vonni a működési eredményből (vö. 3.070–3.087. pont).
D. A VÉGREHAJTÁS RÖVID ÁTTEKINTÉSE
1. Bevezető
7.53. E szakasz a módszertan bizonyos aspektusait hivatott kiemelni, különös tekintettel a mezőgazdasági üzem választására és a kibocsátás mérésére.
7.54. A mezőgazdasági üzem a mezőgazdasággal kapcsolatos – nemzeti és szubnacionális szintű – statisztikai felmérések referenciaegysége. Ez a REAA egyik nagy előnye, mivel így a kibocsátott mennyiségek értékelése közvetlenül a földterületek, terméshozamok, állományméretek stb. mérésére szolgáló statisztikai rendszereken alapulhat. A mezőgazdasági üzem választásának további előnye, hogy lehetővé teszi következetesebb számlák összeállítását. A kibocsátás és a költségek valójában ugyanazokhoz az egységekhez kapcsolódnak, noha az extrapolációs módszerek forrásonként eltérőek. Végezetül a jellemző tevékenység és egység fogalmával együttes használata esetén a mezőgazdasági üzem választásával elkerülhető, hogy kiigazításokra legyen szükség, amelyek akár vitathatóak is lehetnek, például a konyhakertek és a magáncélú, nem gazdálkodói állattartás esetében. A szóban forgó konvenció megkönnyíti az országok összehasonlítását. Valóban egyértelműen egyszerűsíti és javítja a számításokat a kapcsolat a fizikai mennyiségekre vonatkozó statisztikai adatokkal, amelyek a mezőgazdaság számára elengedhetetlenek, és garantálják, hogy az elszámolási tételek mérése következetes legyen, mivel a kiigazítások vagy „statisztikán kívüli” korrekciók ezáltal korlátozottak lesznek. Az említett szempontok azzal a törekvéssel is összhangban vannak, hogy a REAA-ban az alulról építkező megközelítést kell előnyben részesíteni.
2. A regionális mezőgazdaság meghatározása
7.55. A mezőgazdasági ágazat mindegyik régióban mindazokból a mezőgazdasági üzemekből áll, amelyek termelési tényezői az adott régióban találhatók. Ez az elv, amely összhangban van a termelési egységek rezidensi státuszának fogalmával, felvethet néhány problémát: az agrárstatisztikák rendszerint a központjuk szerint határozzák meg a mezőgazdasági üzemek helyét, és nem közvetlenül a termelési tényezők helye szerint. Az említett két hely nem mindig azonos, és minél nagyobbak a mezőgazdasági üzemek, annál gyakrabban fordul elő ez a jelenség. A REAA összeállításakor ezért néhány mezőgazdasági üzemet át kell csoportosítani a régiók között, sőt, bizonyos esetekben szét kell bontani. Ez valószínűleg nehezen lesz megvalósítható a gyakorlatban, amely esetben előfordulhat, hogy érdemes megtartani a mezőgazdasági üzemek statisztikai felmérésekben szereplő helyét. Ez a javaslat azonban két feltételtől függ: először, a hely meghatározására használt módszernek az adott ország összes régiója esetében azonosnak kell lennie, másodszor, az összes elszámolási tételt olyan források alapján kell értékelni, amelyek ugyanazokat a szabályokat alkalmazzák a mezőgazdasági üzemek helyének meghatározásához.
3. A mezőgazdasági kibocsátás mérése
7.56. A mezőgazdasági kibocsátás olyan növényi termékeket is magában foglal, amelyeket ugyanaz a mezőgazdasági üzem folyó termelőfelhasználás keretében újra felhasznál; ez főként az állati takarmánynak szánt termékeket érinti. A regionális kibocsátás – különösen szántóföldi növények esetében – gyakran meghatározható az egyes régiókban betakarított mennyiség alapján, amelynek értéke az árak révén állapítható meg. Ebben az esetben a teljes kibocsátást kell értékelni, függetlenül attól, hogy a termékeket az ágazaton kívüli forgalomba hozatalra, más mezőgazdasági üzemeknek történő értékesítésre vagy esetleg ugyanazon mezőgazdasági üzem általi felhasználásra szánják-e. Így mindegyik régió kibocsátása kiszámítható közvetlenül, az EAA-ban és REAA-ban bevezetett fogalommal összhangban. Az egységen belüli felhasználásra szánt kibocsátás értékeléséhez használt árak regionális adatokon is alapulhatnak annak az árnak megfelelően, amelyen a kibocsátást forgalomba hozzák. A regionális áradatok hiánya viszont általában véve problémát jelent a kibocsátás értékelésekor, a forgalomba hozott és az egységen belüli felhasználásra szánt (regionális) kibocsátás esetében egyaránt. Tehát az egységen belüli felhasználásra szánt termékek REAA keretében történő értékelésénél ugyanazok a nehézségek merülnek fel, mint a forgalomba hozott termékek értékelésénél. Nyilván más a helyzet, ha a mennyiségek nem értékelhetők regionális szinten. Ebben az esetben rendszerint a nemzeti szintű értékeléseken alapuló, felülről lefelé haladó módszer az egyetlen, ami alkalmazható ( 55 ).
7.57. Az állatokat illetően, akár készletként, akár állóeszköz-állományként vannak besorolva, a következő elemeket kell figyelembe venni:
7.58. Az állatkibocsátás számításának közvetett módszere esetenként túlságosan bonyolult lehet regionális szinten. Ebben az esetben célszerű a kibocsátást inkább modell alapján, tényleges adatok felhasználásával kiszámítani, majd az értékeket az EAA-ban szereplő értékekhez igazítani.
4. El nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek
7.59. A tevékenység jellegétől függően különféle lehetőségek vannak az el nem különíthető, nem mezőgazdasági másodlagos tevékenységek REAA-ba illesztésére. Az említett másodlagos tevékenységek egy része, például a mezőgazdasági termékek feldolgozása erősen koncentrálódott regionális szinten. Ilyen esetben a kibocsátás értékeléséhez a mennyiségek és az árak tekintetében is lehet helyi statisztikai adatokra támaszkodni. E kibocsátásnál az EAA-ban szereplő értékek ténylegesen megegyeznek a REAA-ban szereplő értékekkel. Egyéb esetben viszont nehezebb lehet a helyzet. Előfordulhat például, hogy bizonyos tevékenységeknél nem áll rendelkezésre regionális forrás, különösen akkor, ha a tevékenységek eleve nem koncentrálódnak adott régiókban. Más tevékenységeknél statisztikai felmérésekből vagy mikroökonómiai számlákból (például a mezőgazdasági számviteli információs hálózat [FADN]) nyerhetők regionális adatok, de nincs arra garancia, hogy regionális szinten reprezentatívak lesznek. Ezenkívül előfordulhat, hogy az adatok régiek, és nem állnak rendelkezésre források ahhoz, hogy megbízható módon naprakésszé lehessen tenni őket. Végezetül, néha nem állnak rendelkezésre minőségi mutatók regionális szinten. Valamennyi ilyen esetben az EAA értékei jelentik a kiindulópontot a REAA számára, és gyakran kell a felülről lefelé haladó módszert alkalmazni.
5. Folyó termelőfelhasználás
7.60. A REAA-ban szereplő folyó termelőfelhasználás a mezőgazdasági üzemek által felhasznált mezőgazdasági termékeket foglalja magában, függetlenül attól, hogy ugyanabban a régióban vagy különböző régiókban található gazdálkodók közvetlenül kereskednek velük egymás között, vagy olyan közvetítőkön keresztül cserélnek gazdát, akiknek nem feltétlenül kerülnek a tulajdonába a termékek továbbértékesítés előtt. Ezenkívül bizonyos, egységen belül felhasznált mezőgazdasági termékeket – alapvetően egyes, állati takarmányként felhasznált növényeket – folyó termelőfelhasználásként is fel kell tüntetni. Az állatvásárlás – ideértve a behozott állatok megvásárlását is – sem szerepeltethető folyó termelőfelhasználásként.
7.61. A mezőgazdasági termékek regionális szintű folyó termelőfelhasználásának kiszámítására szolgáló első módszer alapján a REAA szerinti kibocsátás és a kibocsátás ágazaton kívülre szánt része közötti különbséget kell kiszámítani termékenként ( 56 ). Ez azonban nem képezi le teljes pontossággal a mezőgazdasági termékek folyó termelőfelhasználását az egyes régiókban, mivel a más régiókban található mezőgazdasági üzemek általi folyó termelőfelhasználásra szánt mezőgazdasági termékeket ugyan tartalmazza, a más régiókban található mezőgazdasági üzemekből származó mezőgazdasági termékeket azonban nem. A folyó termelőfelhasználást ezért ki kell igazítani az EAA-ban szereplő értékekkel összhangban.
7.62. A másik lehetséges számítási módszerhez információforrásként felhasználható az FADN. E forrás alapján attól függetlenül értékelhető a mezőgazdasági termékek folyó termelőfelhasználása, hogy e termékek más mezőgazdasági üzemek általi értékesítésből vagy egyéb forrásból, például behozatalból származnak-e. Az FADN azonban nem pontosan ugyanúgy kezeli az ugyanazon mezőgazdasági üzem által folyó termelőfelhasználás keretében felhasznált termékeket, így korrekcióra lehet szükség. Ennek megfelelően ezért a folyó termelőfelhasználást ki kell igazítani az EAA-ban szereplő értékekkel összhangban.
II. MELLÉKLET
ADATSZOLGÁLTATÁSI PROGRAM
A kibocsátás minden egyes kategóriájára (01–18 kategóriák, beleértve az alkategóriákat is) közölni kell az alapáron mért értéket, valamint az összetevőket (érték termelői áron, terméktámogatások és termékadók).
A termelési számlára és a bruttó állóeszköz-felhalmozásra vonatkozó adatokat folyó és előző évi árakon is közölni kell.
Az értékeket a nemzeti pénznem millió egységeiben kell feltüntetni. A munkaerőt 1 000 éves munkaegységben kell kifejezni.
A regionális mezőgazdasági számlarendszerre (REAA) vonatkozó adatokat NUTS 2 szinten kell megadni, és csak folyó árakon kell közölni.
1. Termelési számla
|
|
Az n. referenciaévre vonatkozó adatszolgáltatás |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Kategória |
A változók jegyzéke |
n. év november (EAA-becslések) |
n+1. év március (EAA-becslések) |
n+1. év szeptember (EAA-adatok) |
n+2. év szeptember (REAA-adatok) |
01 |
GABONAFÉLÉK (vetőmagokkal együtt) |
X |
X |
X |
X |
01.1 |
Búza és tönkölybúza |
X |
X |
X |
X |
01.1/1 |
Lágy búza és tönkölybúza |
— |
— |
X |
X |
01.1/2 |
Durum búza |
— |
— |
X |
X |
01.2 |
Rozs és kétszeres |
X |
X |
X |
X |
01.3 |
Árpa |
X |
X |
X |
X |
01.4 |
Zab és nyári gabonakeverékek |
X |
X |
X |
X |
01.5 |
Szemes kukorica |
X |
X |
X |
X |
01.6 |
Rizs |
X |
X |
X |
X |
01.7 |
Egyéb gabonafélék |
X |
X |
X |
X |
02 |
IPARI NÖVÉNYEK |
X |
X |
X |
X |
02.1 |
Olajos magvak és olajtartalmú gyümölcsök (vetőmagokkal együtt) |
X |
X |
X |
X |
02.1/1 |
Káposztarepce- és réparepce-vetőmag |
— |
— |
X |
X |
02.1/2 |
Napraforgó |
— |
— |
X |
X |
02.1/3 |
Szója |
— |
— |
X |
X |
02.1/4 |
Egyéb olajos termékek |
— |
— |
X |
X |
02.2 |
Fehérjenövények (vetőmagokkal együtt) |
X |
X |
X |
X |
02.3 |
Nyersdohány |
X |
X |
X |
X |
02.4 |
Cukorrépa |
X |
X |
X |
X |
02.5 |
Egyéb ipari növények |
X |
X |
X |
X |
02.5/1 |
Rostnövények |
— |
— |
X |
— |
02.5/2 |
Komló |
— |
— |
X |
— |
02.5/3 |
Egyéb ipari növények: egyéb |
— |
— |
X |
— |
03 |
TAKARMÁNYNÖVÉNYEK |
X |
X |
X |
X |
03.1 |
Takarmánykukorica |
— |
— |
X |
X |
03.2 |
Takarmány kapásnövények (takarmányrépával együtt) |
— |
— |
X |
X |
03.3 |
Egyéb takarmánynövények |
— |
— |
X |
X |
04 |
ZÖLDSÉGEK ÉS KERTÉSZETI TERMÉNYEK |
X |
X |
X |
X |
04.1 |
Friss zöldségek |
X |
X |
X |
X |
04.1/1 |
Karfiol |
— |
— |
X |
— |
04.1/2 |
Paradicsom |
— |
— |
X |
— |
04.1/3 |
Egyéb friss zöldség |
— |
— |
X |
— |
04.2 |
Növények és virágok |
X |
X |
X |
X |
04.2/1 |
Faiskolai növények |
— |
— |
X |
— |
04.2/2 |
Dísznövények és -virágok (karácsonyfával együtt) |
— |
— |
X |
— |
04.2/3 |
Ültetvények |
— |
— |
X |
— |
05 |
BURGONYA (vetőmagokkal együtt) |
X |
X |
X |
X |
06 |
GYÜMÖLCSFÉLÉK |
X |
X |
X |
X |
06.1 |
Friss gyümölcs |
X |
X |
X |
X |
06.1/1 |
Étkezési alma |
— |
— |
X |
— |
06.1/2 |
Étkezési körte |
— |
— |
X |
— |
06.1/3 |
Őszibarack |
— |
— |
X |
— |
06.1/4 |
Egyéb friss gyümölcs |
— |
— |
X |
— |
06.2 |
Citrusfélék |
X |
X |
X |
X |
06.2/1 |
Édes narancs |
— |
— |
X |
— |
06.2/2 |
Mandarin |
— |
— |
X |
— |
06.2/3 |
Citrom |
— |
— |
X |
— |
06.2/4 |
Egyéb citrusfélék |
— |
— |
X |
— |
06.3 |
Trópusi gyümölcs |
X |
X |
X |
X |
06.4 |
Szőlő |
X |
X |
X |
X |
06.4/1 |
Étkezési szőlő |
— |
— |
X |
— |
06.4/2 |
Egyéb szőlőfajták |
— |
— |
X |
— |
06.5 |
Olajbogyó |
X |
X |
X |
X |
06.5/1 |
Étkezési olajbogyó |
— |
— |
X |
— |
06.5/2 |
Egyéb olajbogyó |
— |
— |
X |
— |
07 |
BOR |
X |
X |
X |
X |
07.1 |
Asztali bor |
— |
— |
X |
— |
07.2 |
Minőségi bor |
— |
— |
X |
— |
08 |
OLÍVAOLAJ |
X |
X |
X |
X |
09 |
EGYÉB NÖVÉNYI TERMÉK |
X |
X |
X |
X |
09.1 |
Elsősorban fonáshoz használt növényi anyagok |
— |
— |
X |
— |
09.2 |
Vetőmagok |
— |
— |
X |
— |
09.3 |
Egyéb növényi termék: egyéb |
— |
— |
X |
— |
10 |
NÖVÉNYKIBOCSÁTÁS (01–09) |
X |
X |
X |
X |
11 |
ÁLLATOK |
X |
X |
X |
X |
11.1 |
Szarvasmarha |
X |
X |
X |
X |
11.2 |
Sertések |
X |
X |
X |
X |
11.3 |
Lófélék |
X |
X |
X |
X |
11.4 |
Juh- és kecskefélék |
X |
X |
X |
X |
11.5 |
Baromfi |
X |
X |
X |
X |
11.6 |
Egyéb állatok |
X |
X |
X |
X |
12 |
ÁLLATI TERMÉKEK |
X |
X |
X |
X |
12.1 |
Tej |
X |
X |
X |
X |
12.2 |
Tojás |
X |
X |
X |
X |
12.3 |
Egyéb állati termékek |
X |
X |
X |
X |
12.3/1 |
Nyers gyapjú |
— |
— |
X |
— |
12.3/2 |
Selyemhernyógubó |
— |
— |
X |
— |
12.3/3 |
Egyéb állati termék: egyéb |
— |
— |
X |
— |
13 |
ÁLLATKIBOCSÁTÁS (11+12) |
X |
X |
X |
X |
14 |
MEZŐGAZDASÁGI ÁRUK KIBOCSÁTÁSA (10+13) |
X |
X |
X |
X |
15 |
MEZŐGAZDASÁGI SZOLGÁLTATÁSOK KIBOCSÁTÁSA |
X |
X |
X |
X |
15.1 |
Mezőgazdasági szolgáltatások |
— |
— |
X |
— |
15.2 |
Tejkvótakölcsönzés |
— |
— |
X |
— |
16 |
MEZŐGAZDASÁGI KIBOCSÁTÁS (14+15) |
X |
X |
X |
X |
17 |
NEM MEZŐGAZDASÁGI MÁSODLAGOS TEVÉKENYSÉGEK (EL NEM KÜLÖNÍTHETŐ) |
X |
X |
X |
X |
17.1 |
Mezőgazdasági termékek feldolgozása |
X |
X |
X |
X |
17.2 |
Egyéb el nem különíthető másodlagos tevékenységek (termékek és szolgáltatások) |
X |
X |
X |
X |
18 |
A MEZŐGAZDASÁGI ÁGAZAT KIBOCSÁTÁSA (16+17) |
X |
X |
X |
X |
19 |
ÖSSZES FOLYÓ TERMELŐFELHASZNÁLÁS |
X |
X |
X |
X |
19.01 |
Vetőmagok és szaporítóanyagok |
X |
X |
X |
X |
19.02 |
Energia; kenőanyagok |
X |
X |
X |
X |
19.02/1 |
— villamos energia |
— |
— |
X |
— |
19.02/2 |
— gáz |
— |
— |
X |
— |
19.02/3 |
— egyéb tüzelőanyagok és hajtógázok |
— |
— |
X |
— |
19.02/4 |
— egyéb |
— |
— |
X |
— |
19.03 |
Műtrágyák és talajjavító szerek |
X |
X |
X |
X |
19.04 |
Növényvédő szerek és peszticidek |
X |
X |
X |
X |
19.05 |
Állategészségügyi költségek |
X |
X |
X |
X |
19.06 |
Állati takarmány |
X |
X |
X |
X |
19.06/1 |
— más mezőgazdasági üzemek által szállított takarmány |
X |
X |
X |
X |
19.06/2 |
— a mezőgazdasági ágazaton kívülről vásárolt takarmány |
X |
X |
X |
X |
19.06/3 |
— ugyanazon mezőgazdasági üzemben termelt és felhasznált takarmány |
X |
X |
X |
X |
19.07 |
Anyagok karbantartása |
X |
X |
X |
X |
19.08 |
Épületek karbantartása |
X |
X |
X |
X |
19.09 |
Mezőgazdasági szolgáltatások |
X |
X |
X |
X |
19.10 |
Pénzügyi közvetítési szolgáltatások közvetett módon mért díja (fisim) |
X |
X |
X |
X |
19.11 |
Egyéb áruk és szolgáltatások |
X |
X |
X |
X |
20 |
BRUTTÓ HOZZÁADOTT ÉRTÉK ALAPÁRON (18-19) |
X |
X |
X |
X |
21 |
ÁLLÓESZKÖZ-FELHASZNÁLÁS |
X |
X |
X |
X |
21.1 |
Berendezések |
— |
— |
X |
— |
21.2 |
Épületek |
— |
— |
X |
— |
21.3 |
Ültetvények |
— |
— |
X |
— |
21.4 |
Egyéb |
— |
— |
X |
— |
22 |
NETTÓ HOZZÁADOTT ÉRTÉK ALAPÁRON (20-21) |
X |
X |
X |
X |
2. Jövedelmek keletkezése számla
|
|
Az n. referenciaévre vonatkozó adatszolgáltatás |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Kategória |
A változók jegyzéke |
n. év november (EAA-becslések) |
március n+1. év (EAA-becslések) |
szeptember n+1. év (EAA-adatok) |
szeptember n+2. év (REAA-adatok) |
23 |
MUNKAVÁLLALÓI JÖVEDELEM |
X |
X |
X |
X |
24 |
EGYÉB TERMELÉSI ADÓK |
X |
X |
X |
X |
25 |
EGYÉB TERMELÉSI TÁMOGATÁSOK |
X |
X |
X |
X |
26 |
TÉNYEZŐJÖVEDELEM (22-24+25) |
X |
X |
X |
X |
27 |
MŰKÖDÉSI EREDMÉNY/VEGYES JÖVEDELEM (22-23-24+25) |
X |
X |
X |
X |
3. Vállalkozóijövedelem-számla
|
|
Az n. referenciaévre vonatkozó adatszolgáltatás |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Kategória |
A változók jegyzéke |
november n. év (EAA-becslések) |
március n+1. év (EAA-becslések) |
szeptember n+1. év (EAA-adatok) |
szeptember n+2. év (REAA-adatok) |
28 |
FIZETENDŐ BÉRLETI DÍJAK ÉS EGYÉB INGATLANBÉRLETI DÍJAK |
X |
X |
X |
X |
29 |
FIZETENDŐ KAMAT |
X |
X |
X |
X |
30 |
KAMATBEVÉTEL |
X |
X |
X |
X |
31 |
VÁLLALKOZÓI JÖVEDELEM (27-28-29+30) |
X |
X |
X |
X |
4. A tőkeszámla elemei
|
|
Az n. referenciaévre vonatkozó adatszolgáltatás |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Kategória |
A változók jegyzéke |
november n. év (EAA-becslések) |
március n+1. év (EAA-becslések) |
szeptember n+1. év (EAA-adatok) |
szeptember n+2. év (REAA-adatok) |
32 |
BRUTTÓ ÁLLÓESZKÖZ-FELHALMOZÁS – MEZŐGAZDASÁGI TERMÉKEK |
— |
— |
X |
X |
32.1 |
Bruttó állóeszköz-felhalmozás – ültetvények |
— |
— |
X |
— |
32.2 |
Bruttó állóeszköz-felhalmozás – állatállomány |
— |
— |
X |
— |
33 |
BRUTTÓ ÁLLÓESZKÖZ-FELHALMOZÁS – NEM MEZŐGAZDASÁGI TERMÉKEK |
— |
— |
X |
X |
33.1 |
Bruttó állóeszköz-felhalmozás – anyagok |
— |
— |
X |
— |
33.2 |
Bruttó állóeszköz-felhalmozás – épületek |
— |
— |
X |
— |
33.3 |
Egyéb bruttó állóeszköz-felhalmozás |
— |
— |
X |
— |
34 |
BRUTTÓ ÁLLÓESZKÖZ-FELHALMOZÁS (A LEVONHATÓ HOZZÁADOTTÉRTÉK-ADÓ NÉLKÜL) (32+33) |
— |
— |
X |
X |
35 |
NETTÓ ÁLLÓESZKÖZ-FELHALMOZÁS (A LEVONHATÓ HOZZÁADOTTÉRTÉK-ADÓ NÉLKÜL) (34-21) |
— |
— |
X |
X |
36 |
KÉSZLETVÁLTOZÁS |
— |
— |
X |
X |
37 |
TŐKETRANSZFEREK |
— |
— |
X |
X |
37.1 |
Beruházási támogatások |
— |
— |
X |
— |
37.2 |
Egyéb tőketranszferek |
— |
— |
X |
— |
5. Mezőgazdasági munkaerő-ráfordítás
|
|
Az n. referenciaévre vonatkozó adatszolgáltatás |
||
a |
b |
c |
||
Kategória |
A változók jegyzéke |
n. év november (EAA-becslések) |
n+1. év március (EAA-becslések) |
n+1. év szeptember (EAA-adatok) |
38 |
ÖSSZES MEZŐGAZDASÁGI MUNKAERŐ-RÁFORDÍTÁS |
X |
X |
X |
38.1 |
Nem fizetett mezőgazdasági munkaerő-ráfordítás |
X |
X |
X |
38.2 |
Fizetett mezőgazdasági munkaerő-ráfordítás |
X |
X |
X |
( 1 ) Az Európai Parlament és a Tanács 223/2009/EK rendelete (2009. március 11.) az európai statisztikákról és a titoktartási kötelezettség hatálya alá tartozó statisztikai adatoknak az Európai Közösségek Statisztikai Hivatala részére történő továbbításáról szóló 1101/2008/EK, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet, a közösségi statisztikákról szóló 322/97/EK tanácsi rendelet és az Európai Közösségek statisztikai programbizottságának létrehozásáról szóló 89/382/EGK, Euratom tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 87., 2009.3.31., 164. o.).
( 2 ) Az Európai Parlament és a Tanács 1059/2003/EK rendelete (2003. május 26.) a statisztikai célú területi egységek nómenklatúrájának (NUTS) létrehozásáról (HL L 154., 2003.6.21., 1. o.).
( 3 ) Az Európai Parlament és a Tanács 1367/2006/EK rendelete (2006. szeptember 6.) a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek az uniós intézményekre és szervekre való alkalmazásáról (HL L 264., 2006.9.25., 13. o.).
( 4 ) A nemzeti és regionális számlák európai rendszere – ESA 2010, Luxembourg, 2013.
►M6 ( 5 ) Nemzeti Számlák Rendszere, 2008. Az Egyesült Nemzetek Szervezete, az Európai Bizottság, a Nemzetközi Valutaalap, az OECD és a Világbank közös kiadványa. ◄
( 6 ) Meg kell jegyezni, hogy bár az ESA elsőbbséget ad a szakosodott telephelyeknek, a termelési folyamat elemzéséhez legjobban illeszkedő egység a homogén szakosodott egység (HSZE). Ez az egység a felhasználás és kibocsátás elemzésére szolgál, mivel pontosan megfelel a tevékenység típusának. A szervezeti egységek így annyi HSZE-re vannak felosztva, ahány tevékenység van (a kisegítő tevékenységeken kívül). E HSZE-k csoportosítása által lehetséges a gazdaság felbontása „tiszta” (homogén) ágazatokra. A HSZE-k általában nem figyelhetők meg közvetlenül. Ezért a homogén ágazatok számlái nem hozhatók létre a HSZE-k csoportjai alapján. Az ESA e számlák összeállítására vonatkozó módszert ír le. Ebbe beletartozik a másodlagos termelés és a tevékenységi ágazatok megfelelő költségeinek elszámolása a megfelelő homogén ágazatokra. (ESA 2010, 2.153–2.156., 9.52–9.63.).
►M6 ( 7 ) Ezek olyan kis, saját fogyasztásra és nem értékesítésre termelő egységek, amelyek mezőgazdasági tevékenységeket folytatnak, anélkül, hogy gazdaságilag e tevékenységektől függnének. ◄
( 8 ) Nem szabad figyelmen kívül hagyni azonban, hogy egyes másodlagos tevékenységek, pl. épületek és lakások bérlése, mindig a mezőgazdasági tevékenységtől elválaszthatónak tekintendők.
( 9 ) ►M3 ISIC Rev. 4 ◄ : az Egyesült Nemzetek gazdasági tevékenységek nemzetközi ágazati osztályozási rendszere.
( 10 ) Lásd a „magyarázó megjegyzéseket” is: Eurostat: NACE Rev. 2, A gazdasági tevékenységek statisztikai osztályozása az Európai Közösségben, 2. témakör, E sorozat, Luxembourg, 2007.
( 11 ) Az általános szabálytól való eltérés oka, hogy ezekben a különleges esetekben a vetőmagok jelentős részét az adott gabonából, olajos magból, fehérjenövényből vagy burgonyából betakarított normál termésből nyerik, míg a többi esetben a vetőmagokat szakosodott gazdaságokban állítják elő.
( 12 ) lásd a NACE Rev. 2. „bevezető iránymutatását”: A gazdasági tevékenységek statisztikai osztályozása az Európai Közösségben, 2. témakör, E. sorozat, Luxembourg, 2007.
( 13 ) A másodlagos termék olyan termék, amely műszakilag kapcsolódik más termékek előállításához. Lehet kizárólagos, ha olyan egyéb termékekhez kapcsolódik, amelyek ugyanabba az alágazatba tartoznak, de a termelése kizárólagos erre az alágazatra vonatkozólag, vagy lehet általános, ha olyan egyéb termékekhez kapcsolódik, de a termelése nem korlátozódik egyetlen alágazatra.
( 14 ) A berendezések és a gépek a szövetkezet tulajdonát képezik, ellentétben az összevont gépparkkal, ahol általában az egyes gazdaságok a tulajdonosok.
( 15 ) A készletek elszámolásának időpontjával kapcsolatban vö. 2.029–2.031.
►M6 ( 16 ) FAO (1996) Élelmiszeripari és mezőgazdasági számlák rendszere, Egyesült Nemzetek Szervezete, Róma. ◄
( 17 ) Az ezekre az állatokra vonatkozó kibocsátást a saját előállítású állóeszközök (= bejegyzések az eladott eszközök nélkül) és az értékesítés (= eladások) összeadásával kell kiszámítani.
( 18 ) A kereskedelem felértékelésekor a tulajdonjog átruházásának költségeit (kereskedelmi árrések és szállítási költségek) a beszerzés értékében tüntetik fel. Ha a kereskedés rezidens gazdaságok között történik, az értékesítések és a vásárlások ellensúlyozzák egymást, kivéve az átruházás költségeit, amelyeket kibocsátás kiszámítása során „negatív értékesítésként” kell kezelni.
( 19 ) Ugyanez vonatkozik az egyéb, készletjellegű mezőgazdasági termékekre is.
( 20 ) Általában ez az eset áll fenn akkor, ha a termelést a munkaadó ilyen jellegű kiadásai előmozdítják, illetve bizonyos esetekben csak lehetővé teszik.
( 21 ) A lízing annyiban különbözik az egyszerű bérléstől, hogy a lízing esetében a tulajdonjogból eredő kockázatok és előnyök de facto, és nem de jure szállnak át a bérbeadóról a bérlőre (az eszköz használójára). Az ESA számba veszi a lízing gazdasági helyzetét azáltal, hogy az elszámolása céljából úgy veszi figyelembe, hogy a bérbeadó hitelt nyújt a bérlő részére, amely segítségével ez utóbbi megvásárolhatja a tartós javakat, és annak de facto tulajdonosává válhat. A lízinget ezért a befektetési finanszírozás speciális formájának kell tekinteni.
( 22 ) E módszer közvetlen folyományaként az „állóeszköz” állatállományok egységek közötti kereskedelmével kapcsolatos költségeket a beszerző bruttó állóeszköz-felhalmozása alatt kell elszámolni.
( 23 ) Ebben az esetben az ültetvény kivágásának és a faanyag értékesítésének tevékenysége erdőgazdálkodási tevékenységnek minősül.
( 24 ) Megjegyzendő, hogy a kivágási szolgáltatás költsége, amely lehet egy kivágásokat vállaló vállalat által kiszámlázott összeg is, a szolgáltatás folyó termelőfelhasználását jelenti.
( 25 ) A vágásra (azaz vágóhíd vagy a gazdálkodó általi levágásra, beleértve a nem mezőgazdasági egységek számára vágástól eltérő gazdasági felhasználásra való értékesítést) szánt állatállomány értékesítésének állóeszköz elidegenítéseként való kezelése a megváltozott gazdasági felhasználású állóeszközök elidegenítésének elszámolására szolgáló elszámolási eljárás leegyszerűsítését jelenti. Az „állóeszköz” állatállomány valójában készletté alakul át az „eszközök egyéb volumenváltozásai” számlára felvett „egyéb volumenváltozás” elnevezésű gazdasági folyamat (vö. 2.136) elszámolásával. Az értékesítésük készlet formájában történik, így az értékesítés készletből való kivételt jelent, nem pedig eszközök elidegenítését.
( 26 ) Amennyiben az értékesítés és a vásárlás ugyanazon elszámolási időszakban történik. Ellenkező esetben egyrészről elidegenítést (az időszakra, amelyben az értékesítés történt), másrészről beszerzést (az időszakra, amelyben a beszerzés történt) kell elszámolni.
( 27 ) Beleértve a saját végső fogyasztásra vagy természetbeni fizetségnek szánt vágásokat.
( 28 ) A mezőgazdasági termelők közötti állatállomány-kereskedelmet nem számolják a számlákban. Ugyanez a helyzet áll fenn akkor is, ha a kereskedés ügynökön keresztül megy végbe (ha a vásárlás és az értékesítés ugyanabban az időszakban történt). Azonban a tulajdon átruházásának költségét (ügynöki szolgáltatások, kereskedelmi árrések, szállítási költségek stb.) fel kell tüntetni az állatállományra vonatkozó bruttó állóeszköz-felhalmozás értékében.
( 29 ) 3Az SNA 2008 (10.94.), az ESA 2010 rendszerrel (3.140.) ellentétben úgy véli, hogy az állóeszköz értékcsökkenését az állatállományra kell kiszámítani.
( 30 ) Bármely más, ezzel egyenértékű eredményeket adó módszer használható.
( 31 ) Ez a levonás megfelel annak az elméleti esetnek, amikor a termelő állatok behozatalát bruttó állóeszköz-felhalmozásként számolják el. A gyakorlatban a mezőgazdasági ágazat által importált összes állatot készletek állományváltozásaként kezelik (vö. 2.205).
( 32 ) Az egyéb volumenváltozások alatt általában olyan árukészletek értendők, amelyek valamely rendkívüli esemény (mint például természeti katasztrófák) következtében megsemmisülnek. A folyó veszteségeket a készletekből való kivonás alatt kell elszámolni.
( 33 ) A módszer felhasználja a kibocsátás értékesítésre (és egyéb felhasználási formákra) és készletváltozásokra történő lebontását.
( 34 ) Hasonló eredményt kapunk, ha az értékesítést félévenként számoljuk el, és az n bázisév kibocsátását az n év második felének értékesítése és az n + 1 év első felének kibocsátása összeadásával számítjuk ki.
( 35 ) Ebbe a kategóriába nem tartoznak bele az elsősorban a munkaadó érdekét szolgáló kifizetések. Az ilyen kifizetéseket a folyó termelőfelhasználás alatt kell elszámolni (vö. 2.108. e) pont).
( 36 ) A munkavállalók számára biztosított mezőgazdasági termékek a mezőgazdasági ágazat kibocsátását képezik.
( 37 ) A lakásszolgáltatásokat elválasztható nem mezőgazdasági tevékenységként kell kezelni, ennek eredményeképpen csak munkavállalói jövedelemként és a mezőgazdasági ágazat működési eredményéből való levonás formájában jelennek meg. Ha el nem választható, nem mezőgazdasági tevékenységek lennének, a termelés összetevőjeként és munkavállalói jövedelem formájában kellene elszámolni.
( 38 ) A munkaadók által fizetett imputált társadalombiztosítási hozzájárulások megfelelnek különösen a munkaadók által munkavállalóiknak betegség, anyaság, üzemi baleset, rokkantság vagy létszámleépítés esetén ideiglenesen továbbra is kifizetett bérekkel és keresetekkel, amennyiben ezt az összeget el lehet különíteni.
( 39 ) Az árbevétel a legfontosabb adóalapot képező tétel. Minden EU-tagállam kivet forgalmi adót hozzáadottérték-adó formájában. Az adó mértéke tagállamról tagállamra, és még az egyes tagállamokon belül is változik. Általánosságban elmondható, hogy a mezőgazdasági termékek a szabványosnál alacsonyabb adósávba esnek.
( 40 ) A százalékos arány a termék típusától és az értékesítési csatornától függően változhat.
( 41 ) Az egyes tagállamok által működtetett hozzáadottértékadó-rendszerek eltérő volta miatt néha előállhat az a helyzet, hogy a mezőgazdasági termelők által a beszerzéseikre megfizetett hozzáadottérték-adó nem téríthető vissza vagy nem kompenzálható. Az ilyen hozzáadottértékadó-kifizetések lehetnek: le nem vonható hozzáadottérték-adó, azaz beszerzésekre kifizetett hozzáadottérték-adó, amelyet a mezőgazdasági termelők – függetlenül attól, hogy mely rendszer alá tartoznak – nem vonhatnak le az értékesítésekre kiszámlázott hozzáadottérték-adóból, és amelyekre ily módon nincs kompenzáció; ii. és/vagy az i. pontban említettől eltérő hozzáadottérték-adó, amelyet olyan beszerzésekre fizettek ki, amelyek tekintetében az átalányrendszer alá tartozó mezőgazdasági termelők eladási áron keresztüli vagy visszatérítés formájában történő kompenzációja nem teljes.
( 42 ) A mezőgazdasági termelőknek fizetett mezőgazdasági terméktámogatások, beleértve a gazdálkodóknak veszteség-kifizetések formájában nyújtott támogatást (azaz olyan esetek, amelyekben az államháztartás kifizeti a mezőgazdasági termékek termelőinek a piaci átlagárak és a mezőgazdasági termékek garantált árai közötti különbséget).
( 43 ) Fontos példa a nem életbiztosítási ügynökségeknek fizetett támogatások, amelyek révén ezek az ügynökségek csökkenteni tudják a biztosítottak (pl. jég- vagy fagykárokra stb. biztosítást kötő mezőgazdasági vállalkozások) által fizetendő (bruttó) biztosítási díjakat. Mivel ezek a támogatások terméktámogatások – ebben az esetben a biztosítási szolgáltatás a termék –, ezért ezeket nem kell elszámolni a biztosított jövedelemszámláján (és így a fenti példa alapján, az EAA-ban sem). Azonban amilyen mértékben csökkentik ezek a támogatások a biztosítási szolgáltatások díjait (a biztosított számára), hatásuk olyan mértékben mutatkozik meg a biztosított termelési számláján (a folyó termelőfelhasználás alacsonyabb értéke révén, vö. 2.108. g) pont).
►M6 ( 44 ) Ha azonban a vissza nem térítendő támogatás kettős célt szolgál, azaz mind az adósság visszafizetésének finanszírozását, mind az erre járó kamat kifizetését, és ha nem lehetséges ezeket arányosan két elemre felosztani, a vissza nem térítendő támogatás egészét beruházási támogatásként kell kezelni. ◄
►M6 ( 45 ) A kamatbevételeket a pénzügyi számlán az „Egyéb követelések” (F.8) alatt kell elszámolni. ◄
( 46 ) Megjegyzendő, hogy a kapott bérleti díjak az EAA-ban a mezőgazdasági ágazat koncepciója miatt nem bírnak jelentőséggel (vö. 1.44).
►M6 ( 47 ) Az ESA javaslata szerint a teljes összeget földbérleti díjként kell kezelni, amennyiben a föld értéke meghaladja a rajta lévő épület értékét, ellenkező esetben pedig az épület bérleti díjaként kell elszámolni ◄
( 48 ) Beleértve az állóeszközök biztosítással fedezhető véletlen károsodása eredményeképpen beálló vesztesége esetére képzett tartalékot. E tartalékok elszámolandó értéke a biztosított állóeszközökre fizetett nettó biztosítási díj értéke.
( 49 ) A részmunkaidős és a szezonális munka figyelembevétele érdekében a mezőgazdasági foglalkoztatás vagy annak változásait ÉME-ben mérik (további részletek a IV. mellékletben). A rendszer megkülönbözteti a nem fizetett és a fizetett ÉME-ket, amelyek együttesen teszik ki az összes ÉME-t.
( 50 ) Ez a jövedelemmérés a korábbi „nettó jövedelem családi mezőgazdasági tevékenységből”, egyszemélyes vállalkozásokra vonatkozó mérésnek felel meg.
►M6 ( 51 ) Mindez nem zárja ki eleve annak a lehetőségét, hogy adódhatnak olyan körülmények, amelyek között az adatsorok összeállítói jobbnak vélik az eltérések kiküszöbölését az adatok általános konzisztenciájának javítása érdekében. ◄
( 52 ) Az Európai Parlament és a Tanács 1059/2003/EK rendelete (2003. május 26.) a statisztikai célú területi egységek nómenklatúrájának (NUTS) létrehozásáról (HL L 154., 2003.6.21., 1. o.).
( 53 ) Feltéve, hogy az adott értékesítések és vásárlások ugyanazon elszámolási időszakban mennek végbe.
( 54 ) Az állatvásárlást tilos folyó termelőfelhasználásként elszámolni (alapvetően befejezetlen termelés beszerzésének tekintendő, vö. 2.067.), és az állatkibocsátás kizárólag közvetve, az értékesítés, a bruttó állóeszköz-felhalmozás és az állományváltozások alapján számítható ki.
( 55 ) Az alkalmazott módszer szerint az egységen belüli felhasználást az EAA-értékekhez kell igazítani.
( 56 ) A behozott mezőgazdasági termékek (az állatok kivételével) nem tartoznak ebbe a körbe.