EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52015DC0081
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL The Paris Protocol – A blueprint for tackling global climate change beyond 2020
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Párizsi Jegyzőkönyv – terv a globális éghajlatváltozás 2020 utáni kezelésére
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Párizsi Jegyzőkönyv – terv a globális éghajlatváltozás 2020 utáni kezelésére
/* COM/2015/081 final */
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Párizsi Jegyzőkönyv – terv a globális éghajlatváltozás 2020 utáni kezelésére /* COM/2015/081 final */
Tartalom 1............ Összefoglalás. 3 2............ A
Párizsi Jegyzőkönyv. 5 3............ Az
üvegházhatásúgáz-kibocsátás ambiciózus mértékű csökkentése. 7 3.1......... Az EU
2030-ra szóló célértéke és tervezett nemzeti hozzájárulása. 7 3.2......... A
globális erőfeszítésekben való részvétel 7 4............ Dinamizmus
biztosítása a célértékek rendszeres felülvizsgálata révén. 9 5............ Az
átláthatóság és az elszámoltathatóság fokozása. 9 6............ Az
éghajlatváltozás hatásaival szembeni ellenálló képesség kialakítása az
alkalmazkodás révén 10 7............ A
végrehajtás és az együttműködés elősegítése. 11 7.1......... Az
éghajlatváltozás elleni küzdelem köz- és magánfinanszírozása. 11 7.2......... A nemzetközi
együttműködés fokozása. 12 7.3......... Az
éghajlatváltozás elleni küzdelmet segítő technológiák fejlesztésének és
gyakorlatba való átültetésének támogatása. 12 7.4......... Kapacitásépítés. 13 8............ Egyéb
uniós politikák mozgósítása. 13 9............ A
következő lépések. 15 1. Összefoglalás Az ENSZ Éghajlat-változási Kormányközi
Testületének (IPCC) legfrissebb megállapításai szerint sürgős fellépés
hiányában az éghajlatváltozás súlyos, széles körben érzékelhető és
visszafordíthatatlan hatást fog gyakorolni a Föld lakosságára és
ökoszisztémáira. Ahhoz, hogy a globális középhőmérséklet ne haladja meg
2 °C-nál többel az iparosodás előtti szinteket (röviden ez a
„2 ºC-os célkitűzés”), valamennyi országnak jelentősen és folyamatosan
csökkentenie kell üvegházhatásúgáz-kibocsátását. A kibocsátások globális szintű
csökkentése megvalósítható anélkül is, hogy veszélybe kerülne a növekedés és a
foglalkoztatás, sőt, komoly lehetőséget nyújt a gazdaságélénkítésre
mind európai, mind globális szinten. Az éghajlatváltozás elleni fellépés
továbbá az emberek életminőségét is jelentős mértékben javítja. Ha
azonban halogatjuk a cselekvést, azzal folyamatosan növeljük a költségeket és
szűkítjük a hatékony kibocsátáscsökkentés és az éghajlatváltozásból eredő
hatásokra való felkészülés lehetőségeinek körét. A világ összes országának sürgős és
együttes fellépésére van szükség. Az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási
Keretegyezményének (UNFCCC) felei 1994 óta az éghajlatváltozás jelentette
kihívásra összpontosítanak, és ennek eredményeképpen több mint 90 fejlett és
fejlődő ország vállalta, hogy 2020-ig csökkenti kibocsátásait. Ezek a
vállalások azonban nem elegendőek a 2 ºC-os célkitűzés
teljesítéséhez[1]. Ezért 2012-ben az UNFCCC részes felei tárgyalásokat kezdtek egy
olyan új, jogilag kötelező erejű, a felek mindegyikére alkalmazandó
megállapodás kidolgozása céljából, amelynek végrehajtása elősegítheti a
2 ºC-os célkitűzés teljesítését. Ezt a 2015. évi megállapodást 2015
decemberében Párizsban kell majd véglegesíteni, és 2020-tól kezdődően
végrehajtani. A nemrégiben megtartott limai
éghajlat-változási konferencia sikerei azzal kecsegtetnek, hogy Párizsban
sikerülhet egy szigorú egyezményt megkötni. A konferencia legfontosabb
eredménye az volt, hogy döntés született arról, hogy az egyes országoknak – még
jóval a párizsi konferencia előtt – hogyan kell kidolgozniuk és
bejelenteniük az általuk javasolt kibocsátáscsökkentési célértékeket.
Kidolgozásra került továbbá a 2015-ös megállapodás teljes szövegének első
tervezete, amely valamennyi fél álláspontját tükrözi a tárgyalás alatt
lévő összes kérdés vonatkozásában. Az EU már jóval a limai konferenciát
megelőzően vezető szerepet vállalt az éghajlatváltozás globális
szintű kezelésében, és elkötelezettséget mutatott e téren. A 2014 októberi
európai csúcstalálkozón Európa vezető politikusai megállapodtak abban,
hogy az EU-nak fokoznia kell erőfeszítéseit, és az 1990-es szinthez képest
2030-ig legalább 40%-kal csökkentenie kell hazai kibocsátását. Később Kína
és az Egyesült Államok is hasonló bejelentést tettek. Limában az EU tagállamai
vállalták, hogy mintegy a felét állják annak a 10 milliárd dollárnak, amelyet
az USA az Éghajlat-változási Alap (GCF) induló tőkéjeként
előirányzott a fejlődő országok támogatására. Az EU új
beruházási tervet is elfogadott. Ez az
elkövetkező három évben (2015 és 2017 között) magán- és állami forrásokból
a reálgazdaságban legalább 315 milliárd EUR összegű beruházást fog
generálni. A beruházások nyomán az uniós gazdaság korszerűbbé és még
inkább szén-dioxid-mentessé válhat. Ez a közlemény a Limában született döntések
következményeit taglalja, és fontos dokumentum a Bizottság azon kiemelt
céljának megvalósítása szempontjából, hogy – az Európai Bizottság elnökének
politikai iránymutatásaival összhangban – stabil és alkalmazkodóképes
energiauniót és előretekintő éghajlat-politikát hozzon létre. A
közlemény felkészíti az EU döntéshozóit a 2015 decemberi párizsi konferenciát
megelőző utolsó tárgyalásokra. A közlemény többek között:
a 2014 októberi európai csúcstalálkozón született
döntésnek megfelelően meghatározza a 2015 első negyedévének
végéig benyújtandó, javasolt uniós kibocsátáscsökkentési célértéket,
vagyis az EU tervezett nemzeti hozzájárulását (INDC);
javaslatot tartalmaz arra, hogy az UNFCCC
összes fele jóval a párizsi konferencia előtt nyújtsa be saját
tervezett nemzeti hozzájárulását. Kína, az USA és a G20-ak csoportjának
más országai, valamint a magas és közepes jövedelmű országok ezt
valószínűleg meg fogják tudni tenni 2015 első negyedévében. A
legkevésbé fejlett országok (LDC) számára nagyobb rugalmasságot kell
biztosítani;
egy olyan átlátható, dinamikus, jogilag
kötelező erejű megállapodást vetít előre, amely valamennyi
fél részéről méltányos, ambiciózus, és a globális gazdasági és
geopolitikai körülmények változását is figyelembe vevő
kötelezettségvállalásokat tartalmaz. A tudományos bizonyítékok azt
támasztják alá, hogy ezek a vállalások összességében valószínűleg
alkalmasak arra, hogy 2050-re globális szinten a kibocsátások legalább
60%-kal a 2010-es szint alá csökkenjenek. Amennyiben a párizsi vállalások
ennél kevésbé ambiciózusak lesznek, akkor az Éghajlat-változási Alappal
szorosan együttműködve 2016-tól érvényes munkaprogramot kell
kidolgozni a kibocsátáscsökkentést célzó további intézkedések feltérképezése
érdekében;
javaslatot tartalmaz arra, hogy a 2015.
évi megállapodás az UNFCCC égisze alatt létrejövő jegyzőkönyv
formáját öltse. Fontos, hogy a főbb gazdasági hatalmak, így az EU,
Kína és az USA a Jegyzőkönyvhöz való minél gyorsabb csatlakozással
vállaljanak politikai vezető szerepet. A Jegyzőkönyvnek rögtön
azután hatályba kell lépnie, hogy azt a globális kibocsátás jelenlegi
mértékének együttesen 80%-áért felelős országok ratifikálták. Az új
Jegyzőkönyv égisze alatt az éghajlatváltozás elleni küzdelem
finanszírozása, a technológiafejlesztés és -átadás, továbbá a
kapacitásépítés várhatóan elő fogja segíteni a
kibocsátáscsökkentésben való általános részvételt, és meg fogja könnyíteni
a szén-dioxid-kibocsátás csökkenésére és az éghajlatváltozás káros következményeihez
való alkalmazkodásra irányuló stratégiák hatékony és eredményes
végrehajtását;
felhívja a figyelmet arra, a Nemzetközi
Polgári Repülési Szervezet (ICAO), a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet
(IMO) és a Montreáli Jegyzőkönyv részes feleinek legkésőbb 2016
végén döntést kell hozniuk a nemzetközi légi közlekedésből, illetve
hajózásból, valamint a fluortartalmú gázok gyártásából és felhasználásából
eredő kibocsátások eredményes szabályozása érdekében;
rávilágít arra, hogy az egyéb uniós
politikák, így a kereskedelem, a tudományos kutatási, innovációs és
technológiai együttműködés, a gazdasági és fejlesztési
együttműködés, a katasztrófakockázatok csökkentése és a
környezetvédelem hogyan segíthetik az EU nemzetközi éghajlat-politikájának
érvényesülését; valamint
kapcsolódik egy az Európai Külügyi
Szolgálat és a Bizottság által közösen kidolgozott klímadiplomáciai
cselekvési tervhez. A cselekvési terv célja a párizsi konferenciára való
felkészülés részeként az uniós tájékoztatási tevékenységek fokozása,
valamint ambiciózus harmadik országokkal való partneri kapcsolatok
kiépítése.
E közlemény egyes pontjairól a csatolt
bizottsági szolgálati munkadokumentum bővebb információkkal szolgál. 2. A Párizsi Jegyzőkönyv Az IPCC megállapításaival összhangban
lévő közös fellépések elősegítése érdekében a Párizsi
Jegyzőkönyvnek a következő célkitűzések megvalósítását kell
biztosítania:
ambiciózus mértékű kibocsátáscsökkentés
az alábbiak révén:
o
hosszú távú célként annak kitűzése, hogy
2050-re globális szinten a kibocsátások legalább 60%-kal a 2010-es szint alá
csökkenjenek[2]; valamint o
ezzel összefüggésben olyan egyértelmű,
pontos, ambiciózus és méltányos, jogilag kötelező erejű, a felek
mindegyikére alkalmazandó kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalások
meghatározása, amelyek végrehajtása elősegítheti a 2 ºC-os célkitűzés
teljesítését. A kötelezettségvállalásoknak összhangban kell állniuk az UNFCCC
elveivel, szem előtt tartva a felek felősségeinek és
lehetőségeinek alakulását, valamint az eltérő nemzeti körülményeket;
dinamizmus: ehhez ötévente globális
felülvizsgálatot kell végrehajtani annak érdekében, hogy a
kibocsátáscsökkentési vállalások összhangban legyenek a legfrissebb
tudományos eredményekkel;
az átláthatóság és az elszámoltathatóság
fokozása annak érdekében, hogy meg lehessen ítélni, hogy teljesültek-e
kibocsátáscsökkentési célok és a kapcsolódó vállalások. Létre kell hozni a
jegyzékekről való éves jelentéstételre, illetve a jegyzékek
rendszeres ellenőrzésére és nemzetközi szakértői szinten való
felülvizsgálatára vonatkozó közös szabályokat és eljárásokat;
az éghajlatváltozás hatásaival szemben
ellenállóképes, fenntartható fejlődés előmozdítása a nemzetközi
együttműködés ösztönzése, illetve az olyan politikák támogatása
révén, amelyek csökkentik a kiszolgáltatottságot és növelik az országoknak
az éghajlatváltozás következményeihez való alkalmazkodási képességét;
valamint
a hatékony és eredményes végrehajtás és
együttműködés elősegítése azon politikák ösztönzése révén,
amelyek magán- és állami forrásokból jelentős összegű, átlátható
és kiszámítható finanszírozást képesek mozgósítani az éghajlatváltozás
hatásaival szemben ellenállóképes, alacsony kibocsátású fejlesztések
előmozdítására.
E célkitűzéseket a Jegyzőkönyvben
rögzíteni kell. 2017-re technikai munkaprogramot kell kidolgozni, amely
tartalmazza az előbb felsorolt célok eléréséhez szükséges részletes
szabályokat, eljárásokat és intézményeket. A Jegyzőkönyvhöz csatlakozó feleknek
kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalást kell tenniük. A felek részt
vehetnek majd a Jegyzőkönyv égisze alatti döntéshozatalban, és a
Jegyzőkönyv végrehajtásának támogatására pénzügyi és egyéb forrásokat
vehetnek igénybe. A Jegyzőkönyv keretében tett kibocsátáscsökkentési
kötelezettségvállalásoknak valamennyi félre egyaránt kötelező
erejűnek kell lenniük. Ez minden másnál egyértelműbb
jelzéssel szolgál majd a kormányok, a piacok és a közvélemény számára arról,
hogy a Jegyzőkönyv aláírói elkötelezték magukat az éghajlatváltozás elleni
küzdelem mellett. A kötelezettségvállalások ugyanis:
a legerőteljesebben fejezik ki
egy-egy aláíró fél politikai szándékát arra vonatkozóan, hogy vállalásait
teljesítse;
biztosítják a szükséges kiszámíthatóságot
és biztonságot a közszféra és a magánszféra valamennyi szereplője
számára; valamint
garantálják, hogy a kibocsátáscsökkentés
melletti elkötelezettséget ne befolyásolják a nemzeti szintű
politikai változások.
Azok az országok, amelyek amellett
érvelnek, hogy a kibocsátáscsökkentési vállalások ne bírjanak nemzetközi
szinten kötelező erővel, egyelőre nem bizonyították, hogy az
ezzel járó előnyök más módon is elérhetőek volnának. A G20-csoport összes országa (akik
együttesen a globális kibocsátások 75%-áért felelnek), valamint további magas
és közepes jövedelmű országok várhatóan rövid időn belül ratifikálják
a Jegyzőkönyvet, és 2020-tól kezdődően el is kezdik
végrehajtását. Különösen fontos, hogy az EU, Kína és az Egyesült Államok
politikai vezető szerepet vállaljanak fel, és a Jegyzőkönyv
mihamarabbi aláírával megszabják a folyamatok iramát. A Jegyzőkönyvnek
akkor kell hatályba lépnie, amint a 2015-ben együttesen 40 Gt CO2-egyenértéket
képviselő ország letétbe helyezte megerősítő okiratát. Ez a
jelenlegi globális kibocsátások mintegy 80%-át jelenti. 3. Az
üvegházhatásúgáz-kibocsátás ambiciózus mértékű csökkentése 3.1. Az EU 2030-ra szóló célértéke
és tervezett nemzeti hozzájárulása Az EU klíma- és energiapolitikája már eddig
is komoly eredményeket hozott. Uniós szinten az üvegházhatásúgáz-kibocsátás
1990 és 2013 között 19%-kal csökkent, miközben ugyanebben az időszakban
45%-kal nőtt az EU GDP-je. Az Unió vezetői által 2014 októberében
elfogadott, 2030-ra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret újabb hasznos
eszközül szolgál a szakpolitikai színtéren. Kötelező érvényű, az
egész gazdaságra kiterjedő uniós kibocsátáscsökkentési célt határoz meg,
amely valamennyi ágazatra és valamennyi kibocsátási forrásra kiterjed, így a
mezőgazdaságra, az erdőgazdálkodásra és az egyéb földhasználati
módokra is, és amelynek értelmében az 1990-es szinthez képest 2030-ig legalább
40%-kal csökkenteni kell a hazai kibocsátást. Ez a célkitűzés ambiciózus,
méltányos, és összhangban áll azzal a céllal is, hogy hazai szinten 2050-re
költséghatékony módon legalább 80%-os kibocsátáscsökkenés valósuljon meg[3]. Az EU már eddig is jelentős lépéseket tett azért, hogy az
üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése szempontjából a világ leghatékonyabb gazdaságává
váljon. A 2030-ra szóló célérték szem előtt tartása révén további 50%-kal
csökken az uniós gazdaság kibocsátásintenzitása. Az EU által nemrégiben
jóváhagyott beruházási terv nyomán jelentős összegű magánberuházás
valósul meg az EU gazdaságának korszerűsítése és még inkább
szén-dioxid-mentessé tétele céljával. Jelenleg nincs értelme ennél magasabb
feltételes célt kitűzni. Ha a tárgyalások során az derülne ki, hogy mégis
ambiciózusabb célkitűzésre van szükség, akkor az EU-nak nyitottnak kell
lennie arra, hogy hazai kötelezettségvállalásait nemzetközi jóváírásokkal
egészítse ki, feltéve, hogy teljes egészében biztosított ezek környezeti
integritása és nem kerülnek kétszeresen beszámításra. 3.2. A globális erőfeszítésekben való részvétel Az EU a globális
kibocsátás 9%-áért felelős, és ez az arány is egyre csökken. 2014
novemberében a világ két legnagyobb szén-dioxid-kibocsátója, (a globális
kibocsátás 25%-áért felelős) Kína és (a globális kibocsátás 11%-áért
felelős) USA az EU példáját követve bejelentette a 2020 utánra vonatkozó
indikatív célkitűzéseit. E célkitűzések együttesen a globális
kibocsátások csaknem felét lefednék. Ahhoz, hogy a Jegyzőkönyv sikeres
legyen és globális szinten egyenlő versenyfeltételeket lehessen biztosítani,
a következőkre van szükség: ·
Nagy földrajzi lefedettség: Ahhoz, hogy a
kibocsátások tekintetében a szükséges lefedettséget biztosítani lehessen, az
összes félnek (a legkevésbé fejlett országok kivételével) 2015-ben minél
korábban be kell nyújtania tervezett nemzeti hozzájárulását. A G20-ak
csoportjának összes országa, valamint a magas és közepes jövedelmű
országok ezt valószínűleg meg fogják tudni tenni 2015 első
negyedévében. A tervezett nemzeti hozzájárulásokat a Limában egyeztetett
tájékoztatási követelményeknek megfelelően kell benyújtani. Az 1. táblázat
az EU vezetői által 2014 októberében elfogadott, legalább 40%-os hazai
kibocsátáscsökkentési célt mutatja be tervezett nemzeti hozzájárulásban
kifejezve, a célkitűzések átlátható, számszerűsíthető és
összehasonlítható leírásához szükséges, Limában elfogadott tájékoztatási
követelmények szerint. Az egyszerű táblázat modellként szolgálhat azon
felek számára, akik még dolgoznak tervezett nemzeti hozzájárulásuk
meghatározásán. Önkéntes alapon a legkevésbé fejlett országok is benyújthatják
tervezett nemzeti hozzájárulásukat, amely az ő esetükben szakpolitikákat
és intézkedéseket, illetve ezeknek a kibocsátáscsökkentésre gyakorolt becsült
hatását jelenti. A Jegyzőkönyv összes többi felének kibocsátáscsökkentési
kötelezettségvállalást kell tennie és annak elérésére folyamatosan törekednie.
Ezeket a kötelezettségvállalásokat a Jegyzőkönyv egyik mellékletében, a
felek ábécérend szerinti sorrendjében kell felsorolni. ·
Ágazatok és kibocsátási források átfogó
kezelése: A feleknek olyan kötelezettségvállalásokat kell megfogalmazniuk,
amelyek az összes érintettet erőteljesen arra ösztönzik, hogy tovább
csökkentsék és visszaszorítsák a globális kibocsátásokat. A Jegyzőkönyvnek
kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalást kell előírnia valamennyi
ágazatra, így a mezőgazdaságra, az erdőgazdálkodásra és az egyéb
földhasználati módokra, a nemzetközi légi közlekedésre és hajózásra, valamint a
fluortartalmú gázokra. Az ICAO, az IMO és a Montreáli Jegyzőkönyv részes
feleinek legkésőbb 2016 végén intézkedéseket kell hozniuk a nemzetközi
légi közlekedésből, illetve hajózásból, valamint a fluortartalmú gázok
gyártásából és felhasználásából eredő kibocsátások eredményes szabályozása
érdekében. ·
Lehető legambiciózusabb célok: A feleknek
még jóval a párizsi konferencia előtt meg kell választaniuk
kibocsátáscsökkentési vállalásuk típusát, és a felelősségek és a
lehetőségek alakulásának, valamint az eltérő nemzeti körülményeknek a
figyelembevételével meg kell határozniuk azok mértékét és hatókörét. A több felelősséggel
és lehetőséggel rendelkező országoknak kell a legambiciózusabb
vállalásokat tenniük. A felek tervezett nemzeti hozzájárulásainak a
kibocsátáscsökkentés nagyságrendje és hatóköre tekintetében a jelenlegi
vállalásoknál fokozatosan egyre szigorúbbaknak kell lenniük. A tervezett
nemzeti hozzájárulásoknak egyre alacsonyabb szintet kell elérniük mind a teljes
kibocsátás, mind az egy főre jutó kibocsátás tekintetében, illetve
javulást kell mutatniuk az kibocsátásintenzitás vonatkozásában. ·
Határozott kibocsátáscsökkentési
kötelezettségvállalások: A leghatározottabb vállalást a gazdaság egészére
kiterjedő abszolút célértékek és kibocsátási kvóták együttes rögzítése
jelenti. Ezek számos előnyt kínálnak: ezek között említhető a
megbízhatóság, az átláthatóság, a rugalmasság, és az, hogy – széles körű
alkalmazásuk esetén – csökkentik a kibocsátásáthelyezés kockázatát. Tekintettel
arra, hogy az évek előrehaladtával fejlődést kell felmutatni, minden
olyan országnak, amely már most is rendelkezik ilyen célkitűzésekkel,
azokat fenn kell tartania és egy korábbi referenciaévhez vagy
referencia-időszakhoz képest növelnie kell. Azon G20-csoportbeli, valamint
további magas jövedelmű országoknak, amelyek nem határoztak meg a
Jegyzőkönyv szerinti abszolút célértéket a 2020-tól kezdődő
időszakra, ezt legkésőbb 2025-ig meg kell tenniük. Örvendetes volna,
ha ezt más feltörekvő és közepes jövedelmű gazdaságok is minél
hamarabb, de legkésőbb 2030-ban megtennék. 4. Dinamizmus biztosítása a célértékek rendszeres felülvizsgálata révén A Jegyzőkönyvnek meg kell határoznia
egy olyan, a felek mindegyikére érvényes folyamatot, amelynek célja a
Jegyzőkönyv hosszú távú céljával összhangban a kibocsátáscsökkentési
kötelezettségvállalások rendszeres felülvizsgálata és a vállalások szigorítása.
Amennyiben a felek közös vállalásai nem bizonyulnak elegendőnek, a
folyamatnak arra kell ösztönöznie a feleket, hogy növeljék mostani vállalásaik
mértékét, a későbbi időszakokban pedig kellő mértékű
vállalásokat tegyenek. A 2020-tól kezdődően ötévente elvégzendő
felülvizsgálat átláthatóbbá, egyértelműbbé és érthetőbbé tenné a
felek kibocsátáscsökekntési kötelezettségvállalásait a 2°C-os
célkitűzéshez való hozzájárulásuk tekintetében. A felülvizsgálat keretében
a feleknek be kell számolniuk kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalásaik
tekintetében tett előrehaladásukról, valamint ki kell fejteniük, hogy
intézkedéseiket miért tartják méltányosnak és ambiciózusnak. Az eljárás során figyelembe kell venni a
tudományos eredményeket, bizonyítékokra kell támaszkodni, és emellett
figyelembe kell venni a felelősségek, a lehetőségek és a nemzeti
körülmények változását. A felülvizsgálatnak egyszerűnek és hatékonynak
kell lennie, és el kell kerülni a más folyamatokkal való átfedéseket. A
felülvizsgálati ciklus szabályait idővel felül kell vizsgálni annak
érdekében, hogy a világ a 2°C-os célkitűzés teljesítéséhez szükséges
pályán maradjon. A Jegyzőkönyvnek és az ahhoz
kapcsolódó, a Felek Konferenciája által hozott határozatoknak elő kell
segíteniük az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozására szolgáló
összegek dinamikus mozgósítását, illetve a technológiaátadást és a
kapacitásépítést az arra jogosult felek, különösen a korlátozott
lehetőségekkel rendelkezők számára. Ez többek között az Éghajlat-változási
Alap (GCF), a Globális Környezetvédelmi Segélyalap (GEF) és más releváns
intézmények által mozgósított végrehajtási eszközök megfelelőségének és
hatékonyságának rendszeres felülvizsgálatát és javítását jelenti. A párizsi
konferencián továbbá arról is gondoskodni kell, hogy az idő
előrehaladtával a felek támogatást kapjanak alkalmazkodási stratégiáik
rendszeres felülvizsgálatához és megerősítéséhez. 5. Az átláthatóság és az elszámoltathatóság fokozása A Jegyzőkönyvben meg kell határozni a
felek mindegyikére vonatkozó közös átláthatósági és elszámoltathatósági
rendszer fő elemeit. Ezen belül szigorú nyomon követési, ellenőrzési
és számviteli szabályokat kell hozni, és olyan eljárást kell kialakítani, amely
biztosítja, hogy minden fél felelősséggel tartozzon saját vállalásainak
teljesítéséért. Ez a rendszer elengedhetetlen lesz ahhoz, hogy meg lehessen
bizonyosodni arról, hogy mindegyik fél végrehajtja vállalásait és jó úton halad
célkitűzésének teljesítése felé. A rendszer emellett alapvető lesz a
bizalom kiépítése, az ambiciózus célok kitűzésének ösztönzése, valamint a
kiszámíthatóság és a jogbiztonság garantálása szempontjából. Ennek keretében a
feleknek legkésőbb a ratifikálás időpontjáig be kell nyújtaniuk a
2010-től 2015-ig tartó időszakra szóló éves emissziókataszterek
legfrissebb adatait. Ennek a rendszernek hosszú távra kell
szólnia. Egyrészről kellően rugalmasnak kell lennie ahhoz, hogy
figyelembe vegye a vállalási típusok, a nemzeti lehetőségek és körülmények
sokféleségét, azonban a rugalmasságnak nem szabad aláásnia az átláthatóságot,
az elszámoltathatóságot és az ambiciózusságot. A rendszert független külső
szakértőknek rendszeresen felül kell vizsgálniuk. Az új
Jegyzőkönyvnek el kell ismernie a saját hazai szén-dioxid-piacukat
összekapcsoló országok által végrehajtott nettó transzfereket, és ezeket a
vállalások teljesítésének értékelésekor figyelembe kell venni. Végül a Jegyzőkönyvnek rendelkeznie
kell egy olyan testület felállításáról, amely segíti a végrehajtást, és
foglalkozik azon kérdések megválaszolásával, amelyek a felek
kötelezettségvállalásainak teljesítése kapcsán merülnek fel. E testületnek a
kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalásokkal, és ezen belül a nyomon
követéssel, a jelentéstétellel, az ellenőrzéssel és az elszámolással
kapcsolatos kérdésekre kell összpontosítania. A testületnek
szakértőkből kell állnia, nem lehet politikai jellegű, és
megbízatásának részleteit a Jegyzőkönyvben kell rögzíteni. 6. Az éghajlatváltozás
hatásaival szembeni ellenálló képesség kialakítása az
alkalmazkodás révén Az ambiciózus kibocsátáscsökkentési
intézkedések jelentősége vitathatatlan, de nem kevésbé fontos az
éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásaira való felkészülést és az azokhoz
való alkalmazkodást célzó egyéni és kollektív intézkedések ösztönzése. E
tekintetben különösen fontos a földhasználat, hiszen kiemelt szerepe van az
élelmezésbiztonság, és egyéb környezeti, társadalmi és gazdasági előnyök
fenntartásában. Az alkalmazkodásra vonatkozó uniós stratégia kiegészíti a
tagállami stratégiákat, és célja, hogy Európa az éghajlatváltozás hatásaival
szemben ellenállóbbá váljon. Az ökoszisztéma-alapú alkalmazkodás csökkentheti
az árvizek kockázatát és a talajerózió mértékét, továbbá javíthatja a víz- és
levegőminőséget. Valamennyi fél éghajlatváltozás hatásaival
szemben ellenállóképes, fenntartható fejlődésének előmozdítása
keretében a Jegyzőkönyvnek hangsúlyoznia kell annak fontosságát, hogy
valamennyi fél kötelezettséget vállaljon a megfelelő alkalmazkodást
elősegítő intézkedések meghozatalára, megtervezésére és végrehajtására,
és ezekről a nemzeti közleményeken keresztül való jelentéstételre. A
Jegyzőkönyvnek elő kell segítenie az éghajlatváltozás
kedvezőtlen hatásainak különösen kiszolgáltatott régiók és országok
részére nyújtott támogatást, ideértve a pénzügyi és technológiai támogatást,
valamint a kapacitásépítést. Ily módon a Jegyzőkönyv láthatóbbá
teszi az alkalmazkodást elősegítő intézkedéseket és támogatásokat, és
megerősíti az UNFCCC égisze alatti nyomon követési és jelentéstételi
rendelkezéseket. Lehetővé teszi továbbá, hogy a nemzeti jelentésekre és
más fontos információkra támaszkodva jobban meg lehessen érteni az
alkalmazkodás megkönnyítése érdekében hozott intézkedések hatékonyságát, annak
érdekében, hogy a felek további fokozott fellépéseinek tervezésekor ezeket a
tanulságokat fel lehessen használni. A Jegyzőkönyv elfogadása nyomán a
részes felek által hozandó további határozatok várhatóan fokozni fogják a
cancúni adaptációs keret és a nairobi munkaprogram keretébe tartozó
rendelkezések végrehajtását. 7. A
végrehajtás és az együttműködés elősegítése 7.1. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem köz- és
magánfinanszírozása A gazdaságok alacsony kibocsátású és az
éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes gazdaságokká való
átalakítása csak úgy lehetséges, ha a beruházási minták tekintetében komoly
paradigmaváltás megy végbe. A Jegyzőkönyvnek az alacsony kibocsátású, az
éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes gazdaság előmozdítására
irányuló programokba és szakpolitikákba való beruházásokat kell ösztönöznie.
Valamennyi országnak kötelezettséget kell vállalnia arra, hogy a beruházások
keretfeltételeit biztosító környezet oly módon javítja, hogy az az
éghajlatbarát beruházások számára vonzó legyen. A „Globális partnerség a
szegénység felszámolásáért és a fenntartható fejlődésért 2015 után” témájú
bizottsági közleménnyel összhangban hatékony módszerekkel minden lehetséges
forrást fel kell használni a fenntartható fejlődéssel és az
éghajlatváltozással kapcsolatos, nemzetközi szinten meghatározott célok
érdekében. Fontos, hogy azok az országok, amelyek ezt megtehetik,
finanszírozást mozgósítsanak a Jegyzőkönyv támogatásra jogosult felei
számára. A támogatás alapját idővel ki kell szélesíteni, a felek
lehetőségeinek alakulásával összhangban. Továbbá minden félnek világos
információkkal kell szolgálnia azon finanszírozások éghajlatváltozás
szempontból kifejtett hatásáról, amelyek nem az éghajlatváltozás elleni
küzdelemre szánt finanszírozások. Az éghajlatváltozás elleni küzdelemre szánt
finanszírozásoknak továbbra is tükrözniük kell a nemzeti kormányok a 2020
utánra szóló kötelezettségvállalásait, a keretfeltételeket biztosító
környezetet és a beruházási stratégiákat. Az éghajlatváltozás elleni küzdelemre
szánt, mozgósítandó finanszírozás összege a javasolt tervezett nemzeti
hozzájárulás mértékétől, az ahhoz kapcsolódó beruházási tervektől és
a nemzeti alkalmazkodási tervezéstől is függ. Jelen pillanatban a
tervezett nemzeti hozzájárulások mértéke és a nemzeti alkalmazkodási tervezési
folyamatok nem ismertek, ezért még korai lenne előrejelzésekbe bocsátkozni
az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez kapcsolódóan a 2020 utáni
időszakban szükséges finanszírozás mértékéről és típusáról. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem
közfinanszírozása 2020 után is fontos mozgósító erővel fog bírni. A
Jegyzőkönyvnek azt is el kell ismernie, hogy az éghajlatváltozás elleni
küzdelem finanszírozására szolgáló összegek mozgósításának fokozásában a
magánszektornak is jelentős szerepe van. A Jegyzőkönyvnek tisztáznia
kell, hogy mi az Éghajlat-változási Alap (GCF) és a Globális Környezetvédelmi
Segélyalap (GEF) szerepe a végrehajtás támogatásában. Biztosítékot kell
tartalmaznia a legszegényebb és az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásainak
leginkább kiszolgáltatott országok számára arra vonatkozóan, hogy az ő
támogatásuk a továbbiakban is prioritást élvez. Ez leginkább úgy érhető
el, ha a Jegyzőkönyv finanszírozási kerete teljes összhangban áll a
fejlesztésfinanszírozási folyamattal és a 2015 utánra szóló fejlesztési menetrenddel. A gazdaságok alacsony kibocsátású és az
éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes gazdaságokká való
átalakítása érdekében a Jegyzőkönyvnek elő kell mozdítania azt ezt
lehetővé tevő keretfeltételek kidolgozását és bevezetését, és ezen
belül:
ambiciózus nemzeti éghajlat-politikák
kidolgozását;
hatékony irányítást, és ennek részeként
az alacsony kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben
ellenállóképes fejlesztéseket célzó beruházásokat előmozdító
beruházási keretek, ár-jellegű ösztönzők és pénzügyi eszközök
alkalmazását; valamint
az éghajlatváltozás kezelésével
kapcsolatos információk nyújtását.
A szén-dioxid-árazás és az állami
tulajdonban lévő kereskedelmi bankok beruházási politikája e tekintetben
kulcsszerepet játszik. Az éghajlatváltozással kapcsolatos szempontoknak az
összes szakpolitikában, fejlesztési stratégiában és beruházásban való
érvényesítése alapvető fontosságú ahhoz, hogy ki lehessen aknázni a
fejlesztési, mérséklési és alkalmazkodási célú finanszírozások közötti
szinergiákat. 7.2. A nemzetközi
együttműködés fokozása A szakpolitikák kialakításával kapcsolatos
információk megosztása és a bevált gyakorlatok népszerűsítése nagy
mértékben felgyorsítja és kiszélesíti az éghajlatváltozással kapcsolatos
cselekvést. Az elmúlt években az EU két- és többoldalú kezdeményezések (például
a kibocsátáskereskedelemmel kapcsolatos kétoldalú szakpolitikai párbeszédek)
keretében aktívan törekedett erre: a fenntartható energiára vonatkozó
kezdeményezéseket indított, amelyek hozzájárulnak a karbonszegény gazdaságok
kialakításához; illetve az éghajlatváltozás elleni globális szövetség
keretében, amelynek 38 az éghajlatváltozásnak különösen kitett
fejlődő ország és összesen nyolc afrikai, ázsiai, karibi és
csendes-óceáni régió a tagja, népszerűsítette az alkalmazkodási politikák
kidolgozását és gyakorlatba való átültetését. A Jegyzőkönyvnek elő kell
mozdítania a tapasztalatok szisztematikusabb cseréjét a földrajzi régiókon
belül és a régiók között, és ennek során össze kell fogni különböző
szakosodott szervezetek, a magánszektor, a tudomány, a régiók és az
önkormányzatok technikai szakértelmét. A Jegyzőkönyvnek gondoskodnia kell
a kibocsátások csökkentésére és az éghajlatváltozás káros következményeihez
való alkalmazkodásra irányuló nemzeti szintű erőfeszítések
végrehajtását és kiegészítését célzó jelentős kezdeményezések
elismeréséről. A párizsi konferencián arról is dönteni kell, hogy
folytatni kell azt a munkaprogramot, amelynek célja, hogy a GCF-fel és más
pénzügyi intézményekkel szorosan együttműködve 2016-ban további
kibocsátáscsökkentési intézkedéseket lehessen meghatározni. Ez akkor lesz
különösen fontos, ha a kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalások összessége
nem fedi le a 2°C-os célkitűzés teljesítéséhez szükséges
kibocsátáscsökkentést. 7.3. Az éghajlatváltozás
elleni küzdelmet segítő technológiák fejlesztésének és gyakorlatba való átültetésének támogatása Az éghajlatváltozás elleni küzdelmet
segítő technológiák fejlesztése és gyakorlatba való átültetése rendkívül
fontos az éghajlatváltozással kapcsolatos célok eléréséhez, továbbá a
munkahelyteremtésben és a fenntartható gazdasági növekedésben is szerepe van. A
kutatásfinanszírozás, a piaci elterjedést segítő intézkedések, a képzési
programok, a finanszírozás és a kibocsátások „beárazása” együttesen
technológiák széles skálája számára teremt megfelelő környezetet. Itt
említhetők a szélsőséges időjárási jelenségek hatásaival
szembeni ellenálló képességet növelő technológiák, az éghajlatvédelmi
szolgáltatások és vízgazdálkodási rendszerek, továbbá az energiatermelés, az
ipari eljárások, a közlekedés, a mezőgazdaság, valamint az
erdőpusztulás csökkentése. Az országok a számukra legmegfelelőbb
technológiai megoldásokat választják, és ehhez gyakran segítséget kapnak
technológiai szükségleteik felmérése révén és az Éghajlat-változási
Technológiai Központ és Hálózat (CTCN) részéről. Az innováció, és ezen
belül a technológiaátadás fokozása a magánszektor szereplőivel való, a
technológia kifejlesztésére, finanszírozására és gyakorlati alkalmazására
irányuló önkéntes együttműködéseken múlik. A szellemi tulajdonhoz
fűződő jogokra vonatkozó hatályos szabályozást rendkívül fontos
megőrizni. A Jegyzőkönyvben el kell ismerni a
technológiai végrehajtó bizottság és a CTNC által már eddig is betöltött
szerepet, és korszerűsíteni kell a technológiai szükségletek felmérésének
eljárását. 7.4. Kapacitásépítés A kapacitásépítésnek a Jegyzőkönyvhöz
kapcsolódó valamennyi tevékenység, így az éghajlatváltozás hatásaihoz való
alkalmazkodás tervezése, a jelentéstételi kötelezettségek, az
emissziókataszterek, a technológiatranszfer és a kibocsátáscsökkentési
projektek esetében egyaránt központi támogató szerepet kell kapnia. Ezért ezt
az említett területeken zajló támogató tevékenységekért felelős
intézményeken keresztül kell biztosítani, és az egyes országok igényeire kell
szabni. Az Egyezmény keretében meglévő
rendelkezéseket meg lehet ugyan erősíteni, de az e témával kapcsolatos
egyeztetések megfelelő fő fóruma továbbra is a kapacitásépítéssel
foglalkozó durbani platform lesz. Az EU aktívan törekszik arra, hogy a
kapacitásépítést integrálja az éghajlatváltozás elleni küzdelem vonatkozásában
a fejlődő országok számára nyújtott fellépéseibe, a
kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalások vonatkozásában is. A párizsi konferencián arról is dönteni
kell, hogy segíteni kell az arra rászoruló országokat az emissziókataszterek
létrehozása, a nyomon követés, a jelentéstételi és ellenőrzési rendszerek
tekintetében, valamint az alacsony kibocsátású, az éghajlatváltozás hatásaival
szemben ellenállóképes fejlesztések előmozdítását célzó, megfelelő
ösztönzőket is tartalmazó stratégiák kidolgozásában. 8. Egyéb uniós politikák
mozgósítása A párizsi konferenciára való felkészülés
keretében az elkövetkező hónapokban az EU fokozni fogja klímadiplomáciai
fellépéseit. Az EU külügyminiszterei elfogadták az Európai Külügyi Szolgálat és
a Bizottság által közösen kidolgozott klímadiplomáciai cselekvési tervet. A terv az alábbi intézkedéseket
tartalmazza:
a politikai párbeszédek során – így a
G7-ek és a G20-ak találkozóin, valamint az ENSZ Közgyűlésében – az
éghajlatváltozás stratégiai jelentőségű prioritásként való
kezelése;
az uniós fejlesztési együttműködés
során az éghajlatváltozás hatásaival és a katasztrófákkal szemben
ellenállóképes, alacsony kibocsátású fejlesztések előmozdítása;
valamint
az éghajlatváltozás kérdésének
összekapcsolása a potenciális hosszú távú következményekkel, például a
biztonsági kihívásokkal.
Az egyéb uniós szakpolitikák emellett a
nemzetközi tárgyalások során és a Jegyzőkönyvnek a partnerországokban való
végrehajtásakor is aktívan segíthetik az EU célkitűzéseinek
megvalósulását. Segítséget nyújthatnak a partnerországoknak a Jegyzőkönyv
előkészítése, majd későbbi végrehajtása során. Ezek a szakpolitikák
az alábbiak:
Gazdasági és fejlesztési
együttműködés: Az EU és tagállamai már most is a legjelentősebb
hivatalos fejlesztési segélynyújtók, és mint ilyenek támogatást nyújtanak
a fejlődő országoknak az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez. Az
EU 2013-ban több mint 9,5 milliárd EUR-t biztosított az éghajlatváltozás
elleni küzdelem finanszírozásához. Az EU-nak a továbbiakban is törekednie
kell arra, hogy az éghajlatváltozással kapcsolatos célokat érvényesítse a
gazdasági és fejlesztési együttműködések során. Ennek érdekében már döntés
született arról, hogy a 2014–2020-as időszakban az uniós fejlesztési
támogatás legalább 20%-át (14 milliárd EUR nagyságrendű összeget) az
éghajlatváltozással kapcsolatos célokra kell fordítani. A tagállamoknak
szintén egyértelműen törekedniük kell az éghajlatváltozással
kapcsolatos célok egyéb területeken való érvényesítésére. Az Uniónak és
tagállamainak továbbá – a hatás növelése és a megvalósítás hatékonyságnak
fokozása érdekében – jobban össze kell hangolniuk az éghajlatváltozás
elleni küzdelemre szánt globális szintű finanszírozásokat.
Tudományos kutatási, technológiai
fejlesztési és innovációs politika: Az EU jobban ki fogja aknázni azt,
hogy a kutatási és innovációs keretprogram, a „Horizont 2020” teljes
egészében nyitva áll harmadik országok előtt, és pénzügyi támogatást
nyújt a kevésbé fejlett országok részére. Az EU széles körben fel fogja
hívni a figyelmet arra, hogy e program keretében legalább 28 milliárd
EUR-t szán az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos
intézkedésekre. Ennek az összegnek egy része széles körű nemzetközi
együttműködést tesz lehetővé, amelynek révén az éghajlatváltozás
elleni küzdelmet segítő technológiák eljuthatnak a piacokra, képzés
nyújtható a tudományos szakemberek és a vállalkozók számára, és előmozdíthatók
a klímadiplomáciai célok.
Kereskedelempolitika: Az EU és
szabadkereskedelmi partnerei a kétoldalú kereskedelmi megállapodásokban
vállalják, hogy egyebek mellett rendszeres strukturált párbeszéd, valamint
éghajlat-változási és kereskedelmi témákban való együttműködés révén
előmozdítják az éghajlatváltozással kapcsolatos célokat és
eredményesen végrehajtják az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási
Keretegyezményét. A GSP+ rendszer keretében az EU több lehetőséget
kínál az uniós piacra való belépéshez azon fejlődő országok
számára, amelyek ratifikáltak és végre is hajtanak bizonyos nemzetközi
megállapodásokat, például az éghajlatváltozásra vonatkozóakat. Az
éghajlatbarát technológiák elterjesztésének és fejlesztésének fokozása
céljából a WTO égisze alatt kereskedelmi partnereivel együtt az EU egy
jelentős nemzetközi egyezmény megkötésére törekszik, amelynek
értelmében 2015 vége előtt liberalizálásra kerülne a környezeti javak
és szolgáltatások kereskedelme.
Környezeti politika: Az EU által a
biológiai sokféleséggel kapcsolatos globális stratégiai terv keretében
vállalt – és a biológiai sokféleséggel kapcsolatos uniós stratégiájában is
megerősített – kötelezettségek végrehajtása kritikus fontosságú lesz
az éghajlatváltozás problémáinak oly módon való kezeléséhez, ami egyúttal
társadalmi, gazdasági és kulturális előnyöket is generál.
A katasztrófakockázatok csökkentése: A
katasztrófakockázat-kezelés terén folytatott uniós együttműködés[4] – amelynek része az éghajlatváltozás hatásaival is számoló
nemzeti kockázatértékelések kidolgozása és a kockázatkezelési képességek
továbbfejlesztése – hozzájárul az éghajlatváltozás hatásaihoz való
alkalmazkodás fokozásához.
9. A következő lépések Az EU-ra a következő feladatok várnak:
2015 első negyedévének végéig be
kell nyújtania tervezett nemzeti hozzájárulását;
a főbb gazdaságokat arra kell
ösztönöznie, hogy időben tett és ambiciózus tervezett nemzeti
hozzájárulásokon keresztül vállaljanak vezető szerepet, különösen a
meghatározó gazdaságok fóruma, a G20- és G7-csoport keretében;
ösztönöznie és támogatnia kell, hogy
minél több fél határozzon meg ambiciózus tervezett nemzeti hozzájárulást;
az éghajlat-változással kapcsolatos
ambiciózusabb globális fellépés ösztönzését központi elemmé kell tennie
diplomáciai kapcsolataiban és a partnerországokkal folytatott
párbeszédben;
az UNFCCC égisze alatt, illetve más két-
és többoldalú tárgyalások során elő kell mozdítania a fentiekben
bemutatott jellemzőkkel bíró, ambiciózus, átlátható és dinamikus
Jegyzőkönyv elfogadását;
gondoskodnia kell arról, hogy az
éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes, alacsony kibocsátású
fejlesztések előmozdításához a nemzetközi partnerek részére az EU
által nyújtott pénzügyi támogatás biztos és kiszámítható legyen;
sürgetnie kell, hogy még 2015 vége
előtt megvalósuljon a környezeti javak és szolgáltatások
kereskedelmének gyors liberalizációja;
gondoskodnia kell arról, hogy az
éghajlat-változással kapcsolatos fellépés összhangban legyen a
fenntartható fejlesztési célokra vonatkozó ENSZ-tárgyalásokkal, a
fenntartható fejlődés 2015 utáni finanszírozásával és a
katasztrófakockázatok csökkentésének 2015 utánra szóló keretével; valamint
gondoskodnia kell arról, hogy a Kiotói
Jegyzőkönyv második kötelezettségvállalási időszakára vonatkozó
megállapodást az EU és tagállamai, továbbá a hatálybalépéshez szükséges
számú további fél 2015 vége előtt ratifikálják.
A Bizottság nemzetközi konferenciát fog
szervezni, hogy az érintettek pontosabb információkat kapjanak a tervezett
nemzeti hozzájárulások mértékéről, valamint a kollektív ambíciók
megfelelőségéről, továbbá, hogy a párizsi konferenciára való
felkészülés részeként elősegítse a nyílt eszmecserét. A konferenciára 2105
novemberében kerül sor, és célja, hogy közös fórumot kínáljon a
partnerországok, a tudományos élet kiemelkedő szereplői, a szellemi
műhelyek és nemzetközi szervezetek számára. Továbbá 2015 közepén a Bizottság elkezdi az
Európai Parlament és a Tanács elé terjeszteni a 2030-ra vonatkozó éghajlat- és
energiapolitikai keret végrehajtásáról szóló jogalkotási javaslatait. A Bizottság a továbbiakban is törekszik
arra, hogy az éghajlatváltozás elleni fellépést érvényesítse a gazdasági és
fejlesztési együttműködések során, arra, hogy szorosabban
együttműködjön a tagállamokkal az éghajlatváltozás szempontjából jelentős
fejlesztések megvalósítása terén, valamint arra, hogy a tudományos kutatási és
innovációs programjainak nyitottsága által kínált lehetőségek jobb
kiaknázása révén támogassa nemzetközi partnereit, és segítse őket az új
Jegyzőkönyv keretében tett kötelezettségvállalásaik végrehajtásában. A Bizottság felkéri az Európai Parlamentet
és a Tanácsot, hogy minél hamarabb támogassa a javasolt megközelítést. 1. táblázat: Az EU javasolt tervezett nemzeti hozzájárulása A vállalás Típus || A referenciaévhez viszonyított abszolút kibocsátáscsökkentés. Hatókör || A gazdaság egésze Alkalmazási kör || A teljes üvegházhatásúgáz-kibocsátás, a Montreáli Jegyzőkönyv tárgyát képező kibocsátások kivételével Szén-dioxid (CO2) · Metán (CH4) · Dinitrogén-oxid (N2O) · Fluorozott szénhidrogének (HFC) · Perfluorokarbonok (PFC) · Kén-hexafluorid (SF6) · Nitrogén-trifluorid (NF3) Referenciaév || 1990 Időszak || 2021–2030 (a kezdő és záró évet is beleértve) A csökkentés mértéke || 2030-ig a hazai kibocsátás legalább 40%-kal való csökkentése. A vállalás által lefedett kibocsátások (%-ban) || 100% Mezőgazdaság, erdőgazdálkodás és egyéb földhasználati módok is beleértve || Igen A piaci alapon működő nemzetközi mechanizmusok nettó hatása || Nemzetközi jóváírások nincsenek figyelembe véve. A tervezés folyamata || Az Európai Tanács 2014. október 23–24-én jóváhagyta a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keretet (EUCO 169/14). Az Európai Bizottságnak ki kell dolgoznia a 2030-ra vonatkozó keret végrehajtásáról szóló jogalkotási javaslatokat, ezen belül a földhasználatról, a földhasználat megváltoztatásáról és az erdőgazdálkodásról szóló javaslatokat (a 2015. évi bizottsági munkaprogram). Méltányos és ambiciózus || A kötelezettségvállalás összhangban van az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való átállást célzó uniós szakpolitikákkal, és valós esélyt kínál a 2° C-os célkitűzés teljesítésére. Az EU-t hozzásegíti a hosszú távon 80%-os hazai kibocsátáscsökkentés költséghatékony eléréséhez: ez az érték összhangban van az IPCC azon értékelésével, amely szerint a fejlett országoknak együttesen 2050-ig az 1990-es szintekhez képest 80–95%-kal kellene csökkenteniük kibocsátásukat. Az EU kibocsátásai már elérték a legmagasabb szintet. Az EDGAR adatbázis szerint az EU 28 tagállamának összkibocsátása 1979-ben érte el tetőpontját, ekkor 6,4 Gt CO2-egyenérték volt. Főbb feltételezések Alkalmazott mértékegység || 100 éves időszakra vonatkozó felmelegedési potenciál az IPCC 4. hatásvizsgálati jelentésével összhangban. A kibocsátások becslésére szolgáló módszertan || Az IPCC 2006. évi iránymutatásai. A mezőgazdaság, az erdőgazdálkodás és az egyéb földhasználati módok figyelembevételének módja || A földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásból és az erdőgazdálkodási tevékenységekből eredő kibocsátás és abszorpció elszámolására szolgáló átfogó keret, tevékenység- vagy földalapú megközelítést alkalmazva, az alábbiakra építve: i) a 2/CMP.7. számú határozatban rögzített szabályok, a részes felek vonatkozó határozatai és az uniós jogszabályok (529/2013/EU határozat); és ii) a környezeti integritás jelenlegei szintje. Hatókör Ágazatok/forráskategóriák || · Energia o Tüzelőanyagok égetése § Energiaipar § Gyártó iparágak és építőipar § Közlekedés § Egyéb ágazatok § Egyéb o Energiahordozókból származó illékony kibocsátások § Szilárd tüzelőanyagok § Kőolaj és földgáz, valamint az energiatermelésből származó egyéb kibocsátások o CO2-szállítás és -tárolás · Ipari eljárások és termékfelhasználás o Ásványipar o Vegyipar o Fémipar o Tüzelőanyagok és oldószerek felhasználásából származó, nem energiajellegű termékek o Elektronikai ipar o Ózonkárosító anyagokat helyettesítő termékek o Egyéb termékgyártás és -felhasználás o Egyéb · Mezőgazdaság o Emésztőrendszeri fermentáció o Trágyakezelés o Rizstermesztés o Mezőgazdasági talajok o Füves területek előírt felégetése o Mezőgazdasági maradványok tarlóégetése o Meszezés o Karbamid alkalmazása o Egyéb széntartalmú trágyák o Egyéb · Hulladék o Szilárd hulladék ártalmatlanítása o Szilárd hulladék biológiai kezelése o Hulladékégetés hulladékégetőben és nyílt téri hulladékégetés o Szennyvízkezelés és -kibocsátás o Egyéb · Földhasználat, a földhasználat megváltoztatása és erdőgazdálkodás az 529/2013/EU határozat szerint o Erdősítés, újraerdősítés o Erdőirtás o Erdőgazdálkodás o Szántóföldi gazdálkodás o Rét- és legelőgazdálkodás o Vagy hasonló, földalapú elszámolás az UNFCCC jelentési kategóriái szerint o Az EU és tagállami által a Kiotói Jegyzőkönyv és a dohai módosítás részes feleinek minőségében kiválasztott egyéb kategóriák/tevékenységek. [1] Az ENSZ Környezetvédelmi Programjának (UNEP) 2014.
évi összefoglaló jelentése a kibocsátási szakadékról. [2] Ez megegyezik az EU régóta érvényes – és a Környezetvédelmi Tanács
2014. október 28-i következtetéseiben is szereplő – azon
célkitűzésével, hogy 2050-re globális szinten a kibocsátások az 1990-es
szint felére csökkenjenek. [3] COM(2011) 112 végleges: Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású,
versenyképes gazdaság 2050-ig történő megvalósításának ütemterve [4] Az uniós polgári védelmi mechanizmusról szóló 1313/2013/EU európai
parlamenti és tanácsi határozat 5. és 6. cikke. Melléklet: Háttérinformációk az EU-val
kapcsolatban, továbbá a világ legnagyobb szén-dioxid-kibocsátóinak kibocsátási
profilja Az EU
üvegházhatásúgáz-kibocsátásának csökkentése és a gazdaság növekedése Forrás: EKÜ, Gazdasági és
Pénzügyi Főigazgatóság (Ameco-adatbázis), Eurostat