This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0801
DRAFT JOINT EMPLOYMENT REPORT accompanying the Communication from the Commission on Annual Growth Survey 2014
TERVEZET - KÖZÖS FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉS amely a Bizottság 2014. évre szóló növekedési jelentését kíséri
TERVEZET - KÖZÖS FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉS amely a Bizottság 2014. évre szóló növekedési jelentését kíséri
/* COM/2013/0801 final - 2013/ () */
TERVEZET - KÖZÖS FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉS amely a Bizottság 2014. évre szóló növekedési jelentését kíséri /* COM/2013/0801 final - 2013/ () */
1. MUNKAERŐ-PIACI
ÉS TÁRSADALMI TRENDEK ÉS KIHÍVÁSOK AZ EURÓPAI UNIÓBAN[1] Az EU-28-ban
soha nem látott mértéket öltött a munkanélküliség. A
munkanélküliségi ráta 2003 és 2008 között 2 százalékponttal csökkent ugyan, de
a pénzügyi és gazdasági válság súlyos visszaesést okozott (1. ábra). 2008 (éves
adat) és 2013 második negyedéve között az EU-28 (szezonálisan kiigazított)
munkanélküliségi rátája 7,1%-ról 10,9%-ra emelkedett. Az idővel
bekövetkező változások a különböző munkaerő-piaci csoportokat
többé-kevésbé hasonlóan érintették, kevés kivétellel. Először is a jelek
szerint az ifjúsági munkanélküliség érzékenyebben reagál a konjunkturális
folyamatokra.
Másodszor pedig a válság kitörésekor a munkanélküliség a
férfiak körében gyorsabban nőtt, mint a nőkében, mivel a főleg
férfi munkaerőt alkalmazó ágazatokat sújtotta. Ez abból is kitűnik,
hogy 2008 és 2009 között a teljes munkanélküliség megugrása nagyobb volt, mint
a női munkanélküliségé. A strukturális különbségeket tekintve a fiatalok,
az alacsony képzettségű munkavállalók és a harmadik országbeli
állampolgárok[2] körében
sokkal magasabb a munkanélküliség aránya. 1. ábra: A
munkanélküliségi ráta alakulása az EU-28-ban 2003 óta, teljes, ifjúsági,
alacsony képzettségűek és idősebb munkavállalók Megjegyzés: A 2013-as adatok a második
negyedévre vonatkoznak; a 2003–2012-es adatok éves adatok; Forrás: Eurostat. A
munkanélküliség növekedése 2013 közepén megállt. A
munkanélküliségi ráta 2013 kezdete óta viszonylag stabil. 2013 szeptemberében a
munkanélküliek (szezonálisan kiigazított) száma összesen közel 26,9 millió
volt. Az ennek megfelelő ráta 11% volt, amely hat egymást követő
hónapon át nem változott. A jövőbe tekintve még korai lenne ezek alapján a
trend megfordulásának kezdetére következtetni. A trendek EU-szerte sem
hasonlóak. A 2012-es adatokkal összehasonlítva a munkanélküliség 16 tagállamban
nőtt (legnagyobb mértékben Görögországban, Cipruson, Olaszországban és
Hollandiában), és 12 országban csökkent (leginkább a balti államokban,
Írországban és Magyarországon). Ezek az eltérések többé-kevésbé összhangban
állnak a GDP alakulásával a tagállamokban. A tartós
munkanélküliség tovább emelkedik a válság elhúzódása
miatt. 2013 második negyedévének végére a tartós munkanélküliség az EU-28-ban
12,5 millió fővel rekordszintet ért el, amely az aktív népesség 5%-ának
felel meg. A tartós munkanélküliség 2088 óta nagyjából megduplázódott,
Németország (ahol 2008 és 2012 között 4%-tól 2,5%-ra csökkent) és Luxemburg
(ahol a ráta ebben az időszakban 1,5% körüli stabil szinten állt)
kivételével valamennyi tagállamban nőtt. Az EU-28-ban 2013 második
negyedévében a tartós munkanélküliség a teljes munkanélküliséghez viszonyítva
45%-ról 47,1%-ra nőtt (az EA-17-ben pedig 47,0%-ról 49,5%-ra). A
munkanélküliség nagy és növekvő eltéréseket mutat a tagállamok között,
különösen az euróövezetben. A válság kezdete óta a munkanélküliség az
euróövezet déli és perifériás részein nagymértékben emelkedett, más
tagállamokban azonban sokkal kevésbé. 2013 augusztusában a munkanélküliségi
ráta Ausztriában 4,9%, Németországban 5,2%, Luxemburgban 5,9%, míg
Spanyolországban 26,6%, Görögországban pedig 27,6% volt[3]. Spanyolország és Görögország mutatói
kiugróan magasak, de 16%-ot meghaladó rátákkal a munkanélküliség Portugáliában,
Horvátországban és Cipruson is jóval az EU-28 átlaga felett van. A
munkanélküliségi ráta legnagyobb év/éves (+ 4,4 százalékpontos 2012 szeptembere
és 2013 szeptembere között) változását Cipruson mérték. A trend viszonylag
negatív Hollandiában (bár alacsony szintről) és Olaszországban is, és
kisebb mértékben Belgiumban, Bulgáriában, Horvátországban, Luxemburgban és
Szlovéniában is. Az ifjúsági
munkanélküliség szintje továbbra is nagyon magas. 2013
szeptemberében az EU-28-ban az ifjúsági munkanélküliség az előző
évhez képest 0,4 százalékponttal növekedve meghaladta a 23,5%-ot, azonban az
utóbbi hat hónap során stabil maradt. A tagállamok között jelentős szórás
mutatkozik: a 2013 szeptemberi adatok 7,7,%-tól (Németország) és 8,7%-tól
(Ausztria) 56,5%-ig (Spanyolország) és 57,3%-ig (Görögország) terjednek. Az
utóbbi hónapokban a különbségek növekedése megállt, de továbbra is nagy. A nem
foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok
(NEET-fiatalok) aránya tovább nőtt. 2008 és 2011 között a
NEET-fiatalok arány a 15–24 éves korosztályban 2 százalékponttal nőtt,
12,9%-ot érve el. (2. ábra) 2012-ben uniós szinten tovább nőtt a
NEET-arány, de kisebb mértékben, mint az előző években, és nem minden
tagállamban (csökkenést tapasztaltak Ausztriában, az Egyesült Királyságban,
Lettországban, Litvániában, Romániában és Bulgáriában). A tagállamok nagy
többségében (Lettország, Málta, Lengyelország, Franciaország, Belgium,
Észtország, Szlovákia, az Egyesült Királyság, Portugália, Litvánia, Ciprus,
Horvátország, Románia, Írország, Spanyolország, Görögország, Olaszország és
Bulgária) továbbra is magasak a szintek, és a legújabb trendek különösen
aggasztóak Görögországban és Szlovéniában, és kisebb mértékben Olaszországban
és Magyarországon. A NEET-arányok a nők esetében valamivel magasabbak,
mint a férfiakéban: 2012-ben a ráták 13,4% és 12,9% voltak. A NEET-jelenség
főként az ifjúsági munkanélküliség növekedésének tudható be, és kevésbé az
oktatás hiányából fakadó inaktivitásnak. 2. ábra: Teljes
NEET-arány a tagállamokban (15–24 éves korcsoport) Forrás:
Eurostat. A korai
iskolaelhagyás szintjei fokozatosan csökkennek. A korai
iskolaelhagyás 2012-ben 12,7%-os szinten állt, az egy évvel korábbi 13,4%-hoz
képest. A korai iskolaelhagyás továbbra is súlyos probléma, mivel körülbelül
5,5 millió embert érint, akik 40%-a munkanélküli. A arány 2012-ben 12
tagállamban volt alacsonyabb az Európa 2020-as stratégiában meghatározott
10%-os célkitűzésnél. A korai iskolaelhagyás Spanyolországban,
Portugáliában és Máltán a legmagasabb, 20%-ot meghaladó arányokkal. Európa
jó halad a felsőfokú vagy azzal egyenértékű végzettséggel
rendelkezők legalább 40%-os arányára vonatkozó célkitűzés 2020-ra
történő elérése felé. 2012-ben a felsőfokú végzettséggel
rendelkezők aránya 35,7% volt. A válság
ellenére az aktivitási ráta számos tagállamban tovább javult, főleg az
(55–64 éves) idősebb munkavállalók és a nők aktivitási rátáinak
növekedése révén. 2008 (Q2) és 2013 (Q2) között az EU-28-ban a 15–64 éves
korosztály aktivitási rátája 70,7%-ról 71,9%-ra emelkedett, bár jelentős
országok közötti eltéréseket mutatva. Az aktivitási ráta legnagyobb mértékben a
Cseh Köztársaságban és Magyarországon nőtt, míg a legnagyobb csökkenést
Dániában (bár igen magas induló szintről), Írországban és Horvátországban
tapasztalták. Bár a nők aktivitási rátái idővel javultak, továbbra is
nagy a szakadék a nemek között: 12,1 százalékpont 2013 második negyedévében (a
férfiakra vonatkozó ráta 78% szemben a nők 65,9%-os rátájával). Az
aktivitási rátában a nemek közötti szakadék különösen nagy több déli
tagállamban, mint Görögország, Olaszország és Portugália. Néhány országban
magasak a női aktivitási ráták, azonban a nők körében elterjedt a
részmunkaidős foglalkoztatás, pl. 2013 második negyedévében Hollandiában
(77,3%), Németországban (46,5%) és Ausztriában (45,6%). A
foglalkoztatási ráta továbbra is negatív tendenciát mutat, és a 20–64 éves
férfiak és nők körében a 75%-os foglalkoztatottságra vonatkozó 2020-as
célkitűzés eléréséhez ennek erőteljes megfordulására lenne szükség.
A
válság kezdete óta az EU-28-ban a foglalkoztatási ráták közel 2 százalékponttal
csökkentek, 2012 végére 68%-ra. (3. ábra) Azóta a számadatok még tovább
romlottak. 2012 második negyedéve és 2013 második negyedéve között a
foglalkoztatási ráták az euróövezetben 0,06 százalékponttal és az EU28-ban 0,42
százalékponttal estek. 3. ábra: A
foglalkoztatási ráták alakulása az EU-28-ban a 2020-as célkitűzéshez
képest Megjegyzés: A 2000. és 2001. évi foglalkoztatási ráták az
EU-27-re és nem az EU-28-ra vonatkoznak; a 2013-as adatok a második negyedévre
vonatkoznak; Forrás: Eurostat (LFS) és Európa 2020 célkitűzések A
foglalkoztatási „nyereségek és veszteségek” eloszlása a válság során nem volt
egyenletes. Míg a (20–64 éves) férfiak foglalkoztatási rátái több mint
3 százalékponttal csökkentek 2008 óta (2008-ban 77,9%-ról 2012-ben 74,5%-ra), a
női foglalkoztatottság csak marginálisan csökkent, és a múlt év során még
gyenge növekedést is mutatott. A növekedés jelentős volt az idősebb
munkavállalók esetében (3,3 százalékpont 2008 óta, 2012-ben 48,8%-ot érve el, számottevő növekedéssel Belgiumban, Németországban,
Franciaországban, Olaszországban, Luxemburgban, Magyarországon, Hollandiában és
Lengyelországban), különösen a nők esetében (5,0 százalékpont). Az iskolai
végzettséget tekintve a foglalkoztatottság csökkenése az alacsonyan képzettek
körében volt a legnagyobb és a magasan képzettek körében a legkisebb. A harmadik
országbeli (20–64 éves) állampolgárok foglalkoztatási rátája az EU-28-ban a
2010-es 58,5%-ról 2012-re 56,8-ra csökkent. A foglalkoztatást ágazatonként
vizsgálva 2012 második negyedéve és 2013 második negyedéve között a legnagyobb
veszteséget az építőipar (-4,5%), a mezőgazdaság (-1,5%) és a
feldolgozóipar (-1,2%) könyvelte el. A növekedés különösen jelentős volt
az ikt területén (+2,5%). Bár az elmúlt öt év nem kedvezett az állandó
foglalkoztatásnak sem, a legnagyobb kiigazítási terhet a határozott időtartamú
munkaviszonyban történő foglalkoztatás viselte (a szerződéseket nem
újították meg). Végül a teljes munkaidős foglalkoztatás már a negyedik
egymást követő éve zsugorodik, 2008 utolsó negyedéve óta 8,3 millióval
csökkent (-4,6%). Ezzel szemben a részmunkaidős
foglalkoztatásban az elmúlt években egyenletes növekedés volt tapasztalható,
2008 utolsó negyedéve óta 2,5 millióval több a foglalkoztatott, ami 6,4%-os
növekedést jelent. A foglalkoztatás
növekedése az országok között eltéréseket mutat. A 4.
ábra azt mutatja, hogy a tagállamok között egészen eltérőek a
tapasztalatok, és 2012 második negyedévéig a foglalkoztatás növekedése
különösen negatív volt Litvániában, Görögországban, Lettországban, Írországban
és Spanyolországban. 2012 második negyedéve óta a foglalkoztatás a balti
államokban és Írországban nőtt. Számos más tagállamban azonban csökkent,
különösen Cipruson, Spanyolországban, Portugáliában és Magyarországon.
Összefoglalva megállapítható, hogy néhány központi euróövezeti ország (valamint
Málta) már viszonylag jól halad, miközben a foglalkoztatás a déli euróövezeti
országokban, például Olaszországban és Spanyolországban tovább csökken,
megerősítve a munkanélküliség terén tapasztalható növekvő
különbségeket az euróövezetben (lásd fent). 4. ábra: A
foglalkoztatás növekedése (foglalkoztatott személyek száma) 2008 második
negyedéve óta tagállamonként Megjegyzés: Magyarország és Horvátország:
2013 első negyedév Eurostat (nemzeti számlák), a Foglalkoztatási
Főigazgatóság számításai A foglalkoztatásban
a jövőben kismértékű javulásra lehet számítani, főként a GDP-k
várható növekedése miatt. Jelenleg a betöltetlen álláshelyek aránya
nagyjából 1,5%-os, ami 2010 végétől többé-kevésbé az átlagnak felel meg.[4] Előre tekintve, középtávon több
tendencia is a munkahelyek számának további növekedése felé mutat, különösen
bizonyos területeken. A technológiai fejlődés például újabb munkahelyeket
hoz létre az ikt-ágazatban (2015-re 900 000 betöltetlen ikt pozíció várható),
míg a népesség elöregedése az állami egészségügyi költségvetések jelenlegi
megszorításai ellenére középtávon valószínűleg megnöveli a keresletet az
egészségügyi dolgozók és az egészségügyi szolgáltatások iránt (2012-ben az
egészségügyben foglalkoztatottak száma az EU-27-ben már megközelítette az egymillió
főt). Továbbá a környezetbarátabb gazdaság a zöld munkahelyek számának
növekedéséhez vezet (a foglalkoztatottak teljes száma 2000-ben 2,4 millió
fő volt, 2008-ban 3,0 millió fő, és becslések szerint 2012-ben elérte
a 3,4 milliót). A csúcstechnológiára támaszkodó más ágazatokban, például
a közlekedési ágazatban is jelentős számú közepesen és magasan képzett
munkaerő felvételére lehet számítani, például a légi közlekedésben és
személyszállításban bekövetkezett növekedés, valamint azoknak az idősebb munkavállalóknak
a magas aránya miatt, akik a közlekedési ágazatot 2020-ig várhatóan elhagyják. A
foglalkoztatási dinamikát főként a munkába állók arányának csökkenése
befolyásolja. A mögöttes dinamikát tekintve a foglalkoztatási ráta
csökkenésének oka mind az álláselhagyás emelkedő trendje, mind a
munkábaállási arány csökkenése, amely utóbbi relatív értelemben fontosabb
tényező (5. ábra).[5] 2008 és
2012 között a munkába állók aránya 24 tagállamban csökkent, és csak háromban
nőtt (Luxemburg, Németország és Hollandia). A legnagyobb csökkenést
Dániában, Cipruson és Szlovéniában tapasztalták. 5. ábra:
Munkábaállási és álláselhagyási arány az EU-27-ben, éves átlagok 2005–2012 Forrás: Eurostat (LFS), a Foglalkoztatási
Főigazgatóság számításai A
munkaerőpiac szegmentációja továbbra is jelentős. Az ideiglenes
alkalmazottak aránya 2011 óta 0,4 százalékponttal nőtt, nagyban tükrözve a
gazdasági helyzet bizonytalanságát. Ez egyes csoportoknál hozzáadódik a
meglévő nagy munkanélküliséghez és/vagy alacsony részvételi arányokhoz. Az
ifjúsági foglalkoztatást mind az ideiglenes, mind a részmunkaidős
foglalkoztatás magas aránya jellemzi, valamivel 40%, illetve 30% felett (a
teljes foglalkoztatottság arányában) 2012-ben. Összehasonlításképpen, a teljes
aktív népességre nézve az ideiglenes és a részmunkaidős foglalkoztatás
aránya az EU-28-ban jóval kisebb, 14%, illetve 19% volt 2012-ben. A nők a
részmunkaidős foglalkoztatásban felülreprezentáltak. 2012-ben a nők
részmunkaidős foglalkoztatásának előfordulási aránya 31,9% volt, szemben
a férfiak 8,4%-ával, és Hollandia, az Egyesült Királyság, Németország, Ausztria
esetében a nők több mint 40%-a dolgozik részmunkaidőben,
jelentősen csökkentve a foglalkoztatottság teljes munkaidős
egyenértékben mért arányát. A jelenlegi helyzetben az ideiglenes és
részmunkaidős állások – még ha nem is önként vállaltak –, hozzájárulhatnak
a munkahelyteremtéshez, valamint közép- és hosszútávon az állandó és/vagy
teljes idős munkaszerződésekhez vezető lépcsőfokként
szolgálhatnak (pl. a fiataloknál). A szegmentáció a nemek közti állandó
bérkülönbségekben és a kevésbé védett munkaszerződési formákból a
védettebb formákba való alacsony átmeneti arányokban is tetten érhető. Ez
utóbbi jellemzően az ideiglenes munkaszerződéssel alkalmazott,
főleg fiatal munkavállalói csoportokat érinti hátrányosan. A
munkaerő-piaci közvetítés számos tagállamban gyenge. Bár a
betöltetlen álláshelyek aránya átlagosan nem sokat változott az elmúlt három
évben, a munkanélküliség nő, ami a munkaerő-piaci közvetítés
romlására utal. A Beveridge-görbe (6. ábra) azt mutatja, hogy a strukturális
munkanélküliség 2011 közepe óta nő. A Beveridge-görbe a legtöbb tagállam
esetében romlott, Németország kivételével. Ez az általános negatív tendencia
főként a növekvő strukturális munkaerőhiányból fakad[6], jelezve, hogy a munkaerő-piaci
lehetőségek gazdasági válság miatti hiánya hiszterézishatásokat okoz,
amelyeket az emberi tőkébe történő beruházásokkal és a
munkaerő-piaci közvetítés hatékonyabbá tételével kell ellensúlyozni. 6. ábra:
Beveridge-görbe, EU-27, 2008Q1–2013Q1 Megjegyzés: A
függőleges tengelyen az LSI („labour shortage indicator”) jelölés az uniós
vállalati felmérések eredményeiből levezetett munkaerőhiány-mutatót
jelenti (azon gyártó cégek aránya, amelyek a munkaerőhiányt a termelést korlátozó
tényezőként jelölték meg); Forrás: Eurostat. A munkanélküliek
növekvő száma, a tartósan munkanélküliek növekvő aránya és a
munkaerő-piaci közvetítés hatékonyságának ebből eredő csökkenése
komoly kihívást jelent az aktív munkaerő-piaci politikák és az állami
foglalkoztatási szolgálatok számára. Míg néhány tagállam növelte az aktív
munkaerő-piaci politikákra és az állami foglalkoztatási szolgálatok
számára elkülönített összegeket, más tagállamok csökkentették azokat, hogy
eleget tehessenek a költségvetési konszolidációs célkitűzéseknek, és az
állami foglalkoztatási szolgálatok hatékonyságának növelését célozták meg.
Egyes tagállamok javították az állami foglalkoztatási szolgálatok belső
munkafolyamatait is. A gazdasági
válság és annak munkaerő-piaci hatásai, úgy tűnik, hatással voltak az
uniós migrációs áramlásokra, méghozzá három különböző szinten:
csökkent a harmadik országokból az EU-ba irányuló migráció (2010 és 2011 között
-3,7%), nőtt az EU-ból harmadik országokba irányuló migráció (2010 és 2011
között +14%, amelynek 90%-át többnyire a Spanyolországból, az Egyesült
Királyságból, Franciaországból, Írországból, Portugáliából és a Cseh
Köztársaságból hazatérő migránsok, és nem állampolgárok tették ki),
valamint átalakult az Unión belüli migráció (az „Unión belüli mobilitás”)
szerkezete. A munkavállalók Unión belüli mobilitását egyre inkább
kényszerítő tényezők alakítják a korábban jellemző vonzó
tényezők helyett. Összességében, annak ellenére, hogy a viszonylag
erőteljesen növekedett a déli tagállamokból más Uniós országokba (például
az Egyesült Királyságba és Németországba) irányuló mobilitás, az abszolút
számadatok továbbra is viszonylag alacsonyak a déli tagállamok
munkaerőpiacának méretéhez (és munkanélküli szegmense méretéhez) képest,
és sokkal nagyobb a mobilitási áramlás a közép- és kelet-európai tagállamokból,
amelyek továbbra is az Unión belül költözők fő kiindulási országai. A készségek
munkaerő-piaci kínálata elmarad a kereslettől. Számos trend,
különösen a globalizáció és a (készségekre rendkívüli módon építő)
technológiai fejlődés a munkaerő-piaci kereslet fokozatos
változásához vezetett. A magasan képzett munkavállalók iránti relatív kereslet
általánosan megnőtt a közepesen és alacsonyan képzett munkavállalók
rovására („upskilling-jelenség” a munkaerőpiac keresleti oldalán).
Megváltozott a készségtípusok relatív fontossága is, számos foglalkozáshoz
egyre fontosabbak mind az ikt-vel kapcsolatos ismeretek, mind az egyéni
készségek („soft skills”). Annak ellenére, hogy
idővel nőttek az átlagos képzettségi szintek, és ezáltal javult a
készségkínálat „minősége”, a munkavállalók készségei nem tartottak lépést
a kereslettel. Ez még inkább helytálló, tekintve, hogy az egész életen át tartó
tanulásban való részvétel számos tagállamban mind a férfiak, mind a nők
esetében lejtőre került. A készségek relatív keresletének és kínálatának
ilyen változásai eredményeként a magasan képzettek foglalkoztatási
lehetőségei jobbak, mint a közepes és az alacsony képzettségűeké. A
munkaerő-piaci előrejelzések megerősítik e trend folytatódását a
következő években[7]. Európa
készségbázisának strukturális hiányosságai növekedési potenciálját és
versenyképességét fenyegetik. A legfrissebb adatok[8] szerint a munkaképes korú lakosság mintegy
20%-a nagyon alacsony képzettségű, és egyes országokban (Spanyolország,
Olaszország) ez az arány még magasabb. Csak néhány ország (Finnország,
Hollandia, Svédország) rendelkezik magasan képzett munkaerővel nagy
arányban, és a legtöbb európai ország messze elmarad az Európán kívüli, legjobban
teljesítő országoktól (mint Japán vagy Ausztrália). Az adatok
megerősítik, hogy Európa nem ruház be hatékonyan az oktatásba és képzésbe,
ami középtávon fenyegeti versenyképességét és munkaereje nagy részének
foglalkoztathatóságát. 10 tagállam csökkentette oktatási kiadásai abszolút
értékben (Dánia, Írország, Görögország, Spanyolország, Olaszország, Ciprus,
Magyarország, Portugália, Szlovákia és az Egyesült Királyság) és 20 tagállam
csökkentette a GDP oktatási beruházásokra fordított hányadát. A bérek alakulása
kielégíti a kiegyensúlyozási igényeket. A válságot
megelőzően jelentős külső egyensúlyhiány alakult ki az
EU-ban és különösen az euróövezetben. A közelmúltban a fajlagos
munkaerőköltségek dinamikája hozzájárult a külső egyensúly
helyreállításához (7. ábra). Továbbá a reál munkaerőköltségek alakulása
összhangba került az egyes országok munkaerő-piaci helyzetével. Fontos,
hogy a bérek alakulása összhangban maradjon a külső egyensúlyhiány
kiigazításának és a munkanélküliség csökkentésének szükségletével. Amennyiben
tartósnak bizonyulnak, a többlettel rendelkező országokban történt újabb
béremelések erősíthetik az aggregált keresletet.[9] 7. ábra: A
nominális fajlagos munkaerőköltség alakulása az euróövezetben Megjegyzés:
negyedéves adatok nem állnak rendelkezésre Görögország esetében; Görögország adatai
2012 végével bezárólag szerepelnek; Forrás: a Foglalkoztatási
Főigazgatóság számításai az Eurostat adatai alapján A fajlagos munkaerőköltségek csökkentése és
a bérek visszaszorítása csak lassan és részben befolyásolta az árak alakulását. Ez a tökéletlen
átgyűrűzés magyarázható többek között a közvetett adók egyidejű
emelkedésével és a költségvetési konszolidáció miatt szabályozott árakkal[10]. A nominális fajlagos
munkaerőköltségek csökkentése a stagnáló árak mellet több tagállamban,
különösen Spanyolországban, Portugáliában és Görögországban a
munkajövedelmekből való részesedés csökkenéséhez vezettek. A haszonkulcsok
ebből eredő növekedését nem kísérte a beruházások növelése. Az adóék számos
tagállamban továbbra is magas. A magas, és néhány esetben növekvő adóék,
különösen az alacsony keresetűek és a háztartások második keresői
esetében, továbbra is problémát jelent számos tagállamban. Ezt illusztrálja,
hogy az alacsony keresetűek (az átlagbér 67%-a) adóéke 2008 és 2010
közötti, a legtöbb országban bekövetkezett csökkenését a következő két
évben csaknem valamennyi tagállamban annak növekedése követte (kivéve az
Egyesült Királyságot, Hollandiát, Portugáliát, Szlovéniát és Finnországot). A
2012-ben ezek 20%-os vagy annál alacsonyabb szinttől (Málta, Írország)
több mint 45%-ig terjedtek (Belgium, Németország, Franciaország és
Magyarország). 2012–2013-ban 11 tagállamban folytatódott a személyi
jövedelemadók magasabb jövedelműeket érintő emelkedése [11]. A
teljes adóék változása főként a személyi jövedelemadó emeléséből
fakad, amely esetében (26-ból) 19 tagállamban növekedés látható (8. ábra;
egyedülálló, gyermektelen személy esetében). A személyi jövedelemadó különösen
magas Írországban, Magyarországon és Görögországban. A személyi jövedelemadót
és a munkavállalók társadalombiztosítási járulékait összevetve a munkavállalók
terhei 18 tagállamban nőttek; a munkáltatókra ez kevésbé igaz (11
országban növekedtek a terheik). A legtöbb tagállamban a munkáltatók
társadalombiztosítási járulékai összességében többé-kevésbé stabilak maradtak,
néhány kivétellel (például Franciaország, Szlovákia, Lengyelország és
Magyarország). 8.
ábra: A teljes adóék változása 2010–2012 között elemenként (az átlagbér
67%-ával reprezentálva, egyedülálló, gyermektelen személy esetében) Megjegyzés: Ciprus és
Horvátország adatai nem állnak rendelkezésre; Forrás: OECD A legtöbb
tagállam számára problémát jelent a be nem jelentett munkavégzés elleni
küzdelem Az árnyékgazdasági tevékenységek és a be nem jelentett
munkavégzés hatásai kedvezőtlenül érintik a makrogazdasági
célkitűzéseket, valamint a munka minőségét és termelékenységét és a
társadalmi kohéziót. Makrogazdasági szempontból csökkentik az adóbevételeket
(jövedelemadó és áfa) és aláássák a szociális biztonsági rendszerek
finanszírozását. Mikroökonómiai szempontból a be nem jelentett munkavégzés és
az egyéb atipikus foglalkoztatási formák, mint a színlelt önfoglalkoztatás,
gyakran torzítják a vállalatok közötti tisztességes versenyt, megnyitva az utat
a szociális dömping előtt, és gátolva a szabályos foglalkoztatás és a
teljes körű szociális védelem megteremtését. Mindez a termelés
hatékonysága ellen is hat, mivel az informális vállalkozások jellemzően kerülik
a hivatalos szolgáltatások igénybevételét (pl. hitelfelvétel), és nem
növekednek. Bár nem állnak rendelkezésre teljesen megbízható adatok a rejtett
gazdaság és a be nem jelentett munkavégzés mértékével kapcsolatban, nyers
adatok azt mutatják, hogy a kérdés kihívást jelent egyes tagállamokban[12]. A
válság jelentősen megváltoztatta a egyenlőtlenség dinamikáját és a
népesség különböző csoportjait eltérő módon érintette. Míg a jövedelmi
ötödök aránya[13] 2008 és
2012 között az EU-27-ben átlagosan stabil maradt, a tagállamok közötti
egyenlőtlenségek terén nagy szórás és növekvő különbségek mutatkoznak
(9. ábra). Az egyenlőtlenségek a déli tagállamok többségében
(Spanyolországban, Görögországban, Olaszországban és Cipruson), valamint
Horvátországban, Észtországban, Dániában, Magyarországon, Szlovákiában és kismértékben
Írországban is növekedtek. Az újonnan történt előrelépések ellenére az
egyenlőtlenség is továbbra is különös aggodalomra ad okot Bulgáriában,
Litvániában, Portugáliában és Romániában. 9.
ábra: A jövedelmi megoszlás egyenlőtlenségei (jövedelmi ötödök aránya),
2008–2012 Forrás: Eurostat,
EU-SILC. * Ausztria, Belgium, Írország és az Egyesült Királyság: 2011. 2012.
helyett; 2012. becslés az EU-27-re és EU-28-ra, Olaszország: nem végleges. A szegénységben
vagy társadalmi kirekesztettségben élők aránya jelentősen nőtt,
ugyanúgy a tagállamok közötti különbségek is. A 2020-as célkitűzés
eléréséhez, miszerint legalább 20 millióval csökkenteni kell a szegénység vagy
társadalmi kirekesztettség kockázatának kitettek számát, e trend erőteljes
megfordulására lenne szükség. A válság 2008-as
kezdete és 2012 között[14] a
szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élő európaiak száma
aggasztó mértékben, 8,7 millióval nőtt (Horvátország nélkül), ami 2012-ben
az EU-28 népességének 25,1%-át jelentette (10. ábra). Míg a szegénységben vagy
társadalmi kirekesztettségben élő népesség aránya különösen azokban a
tagállamokban nőtt, amelyeket a leginkább sújtott a gazdasági válság,
néhány tagállam csökkenő relatív szegénységi szintekről
számolt be.
10.
ábra: A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők arányának
alakulása, 2008–2012 Forrás: Eurostat,
EU-SILC: A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők 2012-ben.
2012. becslés az EU-27-re és az EU-28-ra, Olaszország: nem végleges; * Ausztria,
Belgium, Írország és az Egyesült Királyság: 2011. 2012. helyett; **
Horvátország és EU-28: 2008-ra nincs adat. Jelentős
különbségek vannak a korcsoportok között. A munkaképes korú
népesség a leginkább érintett. A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben
élők száma a 18–64 évesek körében az utóbbi években jelentősen
megnőtt a tagállamok kétharmadában, főleg az aktív kereső
nélküli vagy alacsony munkaintenzitású háztartások számának, valamint az aktív
keresők szegénységi rátájának növekvő szintje miatt. 2012-ben az
EU-28-ban körülbelül 50 millió munkaképes korú személy jövedelme nem érte el az
elkölthető jövedelem országos középértékének 60%-át, 31,1 millió élt
súlyos anyagi nélkülözésben és 30,4 millió 18–59 éves korú személy élt aktív
kereső nélküli háztartásban. 11. ábra: A
szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők arányának alakulása
2005 óta az EU-28-ban, összes, gyermekek, munkaképes korú népesség és
idősek Forrás: Eurostat, EU-SILC. EU-27 átlaga 2005-09-re; EU-28
átlaga 2010-12-re, 2012: becslés. Az idősebbek (65+)
viszonylag kevésbé érintettek, mivel a szegénységük vagy társadalmi
kirekesztettségük kockázata a legtöbb tagállamban csökkent, míg az
időskori szegénység a nőket jobban érinti, mint a férfiakat.
Ugyanakkor a relatív javulás elsősorban abból ered, hogy a nyugdíjak alig
változtak, mialatt a munkaképes korú népesség jövedelmi szintjei stagnáltak
vagy csökkentek. A gyermekek
szegénységének vagy társadalmi kirekesztettségének kockázata – a (többnyire
munkaképes korú) szüleik rosszabbodó helyzetével párhuzamosan – 2008 óta
nőtt, több
mint 20 tagállamban, azonban az egyszülős háztartások szegénységének vagy
társadalmi kirekesztettségének kockázata (EU-28: 47.8% 2012-ben) kétszer
akkora, mint a kétszülős családoké (24.4%). A szegénység lényegesen
nagyobb kockázata az egyszülős háztartások körében valamennyi tagállamban
jellemző, 35%-tól (Szlovénia, Finnország és Dánia) 78%-ig (Bulgária).
Hasonlóképpen, a három-vagy többgyermekes családok esetében a szegénység vagy társadalmi
kirekesztettség kockázata lényegesen nagyobb (EU-28: 30,9%), mint a népesség
egészében. A munkaképes korú férfiakat közvetlenebbül érintette a válság során
rosszabbodó munkaerő-piaci helyzet. Ennek ellenére a nők (tartós)
szegénységének vagy kirekesztésének kockázata még mindig nagyobb, mint a
férfiaké, a családdal vagy gondozással kapcsolatos inaktív időszakok és a
részmunkaidős munkavégzés miatt. A szegénység vagy társadalmi
kirekesztettség kockázata 2012-ben jóval magasabb volt a harmadik országok
(18–64 éves) állampolgárai esetében (48,8%), mint az uniós állampolgároknál
(24,9%). Összességében a különbség 21,7 százalékpontról (2010-ben) 23,9
százalékpontra emelkedett (2012-re). A háztartások
rendelkezésre álló jövedelme az EU-ban és az euróövezetben 2011 óta
reálértékben átlagosan csökken. A csökkenés különösen erős volt (az elmúlt
két évben összesen több mint 5 százalékpont) Görögországban, Spanyolországban,
Olaszországban, Cipruson, Portugáliában és Romániában, és mérsékeltebb
Belgiumban, a Cseh Köztársaságban, Dániában, Magyarországon, Hollandiában,
Szlovéniában és Szlovákiában. Más országokban a háztartások jövedelme stagnált,
illetve kismértékben nőtt. 2010 után
csökkent a szociális kiadásoknak a háztartások jövedelmére gyakorolt
stabilizáló hatása. A 2008–2009-es recesszió alatt a legtöbb uniós
országban a szociális kiadások jelentős szerepet játszottak a lakossági
jövedelmek stabilizálásában[15],
részben a 2008. novemberi európai gazdaságélénkítési tervvel összhangban
meghozott költségvetési ösztönző intézkedések eredményeként, amelyek az aggregált
kereslet fenntartására és a nagymértékű munkahelyvesztés megfékezésére
irányultak. Továbbá 2009-ben és 2010 első felében a nettó szociális
ellátások és az alacsonyabb adók kedvező hatást gyakoroltak a háztartások
rendelkezésére álló bruttó jövedelemre (12. ábra). 2010 közepétől
csökkenni kezdett a szociális ellátásoknak a háztartások bruttó jövedelmének
változására gyakorolt hatása. Ennek oka lehetetett a tartós munkanélküliek
számának növekedése, akik elvesztették a jogosultságaikat, valamint a válság
kezelésére hozott intézkedések részleges kivonása, miután néhány tagállamban
valamelyest javultak a gazdasági kilátások. Végül a szociális kiadások
hatásának gyengülése egyes tagállamokban .a gazdasági helyzetben és
kilátásokban mutatkozó javulást is tükrözte.[16] 12.
ábra: A szociális ellátások hatása a háztartások rendelkezésére álló bruttó
jövedelemre (GHDI), (EA-17 és EU-27)
Forrás: Eurostat – ágazati számlák A költségvetési
konszolidáció elosztási hatásai jelentősen eltérnek az egyes országokban. Egy
Euromod-tanulmány[17] szerint a költségvetési konszolidációs csomagok
tervezésüktől függően eltérően érintették a magas és az alacsony
jövedelmű háztartásokat. Néhány országban egyes regresszív hatások
különösen az alacsony jövedelmű háztartások életkörülményeire róttak
jelentős terhet. Más tagállamoknak – több figyelmet fordítva a
költségvetési konszolidációs intézkedések elosztására – sikerült elkerülniük az
alacsony jövedelmű háztartások aránytalan terhelését. Az elosztási hatások
ilyen különbségei a kiigazítások teljes mértékének különbségeitől
függetlenül jelentkeztek. Összességében, a
szociális kiadások növekedési üteme, miután 2009-ben elérte a csúcspontot,
2011-től kezdve negatív volt (13. ábra).A válság korai
szakaszában (2009-ig) a szociális kiadások növekedése elsősorban a
munkanélküliséggel kapcsolatos kiadásoknak volt köszönhető és csak kisebb
mértékben más kiadásoknak (a nyugdíjak és az egészségügy terén). A szociális
kiadások növekedése 2010-ben lelassult, egyrészt a lejáró költségvetési
ösztönző intézkedések, másrészt az automatikus stabilizáció fokozatos
megszüntetése miatt azokban az országokban, ahol fellendülés történt. 2011 óta
(13. ábra) a szociális kiadások a gazdasági és társadalmi feltételek további
romlása ellenére csökkentek[18]. 13.ábra: A pénzbeli
és természetbeni juttatások hozzájárulása az állami szociális reálkiadások
növekedéséhez az EU-ban (2001–2012) Forrás: Nemzeti számlák, a Foglalkoztatási
Főigazgatóság számításai A válság befolyásolta a
szociális védelemre fordított kiadások szerkezetét is. 2009-ben és 2010-ben[19] néhány országban erőteljes növekedés
ment végbe bizonyos területeken (például nyugdíj -és rokkantsági ellátások),
ahol a kiadások szintje már eleve magas volt, viszonylag gyengébb szociális
vagy foglalkoztatási eredményekkel (14. ábra). Ugyanakkor egyes országokban a
kiadások szintje stagnált vagy csökkent olyan területeken, mint az egészségügy,
társadalmi kirekesztés, lakhatási vagy családtámogatás. 14. ábra: A szociális
védelem össznövekedéséhez való kumulatív hozzájárulás az EU-27-ben funkciónként
(2007–2010), és a szociális védelemre fordított összes kiadás (reál) növekedése
Európában, országonként, 2010 Megjegyzés: az egyes funkciók
hozzájárulása a szociális kiadások általános növekedéséhez; Forrás: ESSPROS Néhány
tagállamban a kiszolgáltatott helyzetben levők nehezebben részesülhetnek
egészségügyi ellátásban. A válság közkiadásokra gyakorolt hatására az
egészségügyben is csökkentek a jövedelmek, ezáltal – különösen az alacsony
jövedelmű csoportok és a kiszolgáltatott helyzetűek esetében –
rosszabbodhat az egészségügyi ellátáshoz való megfelelő hozzáférés. A 15.
ábra a legalsó jövedelmi kvintilisbe tartozók arányát mutatja, akik a
kielégítetlen egészségügyi szükségletekről számoltak be, vagy a kezelés
ára, vagy a túl hosszú várakozási idő miatt, vagy amiatt, hogy az ellátás
igénybevételéhez túl messzire kellett volna utazniuk. Míg az EU-27 egészére
nézve ez az arány csak mérsékelten emelkedett 2008–2011 között, a magas
színvonalú szolgáltatásokhoz való hozzáférés terén további romlásról számoltak
be például Litvániában, Görögországban, Olaszországban és Lengyelországban,
ugyanakkor alacsony szintről induló jelentős növekedést jelentettek
például Ciprusról, Belgiumból, Finnországból, Franciaországból és Szlovákiából. 15. ábra: Ki nem
elégített egészségügyi ellátási szükségletek, legalacsonyabb jövedelműek
kvintilise, 2008-2011 Forrás: Eurostat EU-SILC 2011
2. A FOGLALKOZTATÁSI IRÁNYMUTATÁSOK VÉGREHAJTÁSA:
FOGLALKOZTATÁSI ÉS SZOCIÁLPOLITIKAI REFORMOK Ez a szakasz[20] áttekintést nyújt a tagállamok által az
elmúlt 12 hónapban bevezetett reformokról és intézkedésekről. A
foglalkoztatási iránymutatások[21] szilárd
politikai útmutatással szolgálnak a tagállamok számára arra vonatkozóan, hogy a
jelenlegi tendenciákra és az Európa 2020 stratégia célkitűzéseire való
tekintettel miként kezeljék a foglalkoztatási és társadalmi kihívásokat (ld.:
1. szakasz). A 2013. évi éves növekedési jelentés prioritásokat jelölt ki
és politikai iránymutatással szolgált a 2013. évi európai szemeszter keretében
nemzeti reformprogramjukat benyújtó tagállamok számára. A nemzeti
reformprogramok felülvizsgálatát követően a Tanács a Bizottság javaslatai
alapján országspecifikus ajánlásokat bocsátott ki. A Foglalkoztatási és a
Szociális Védelmi Bizottság a tagállamok teljesítményét és a fontos kihívások
kezelését a foglalkoztatási teljesítményértékelés (EPM) és a szociális védelmi
teljesítményértékelés (SPPM) alkalmazásával vizsgálja felül. A későbbi
szakpolitikai reformok értékelésére a 2014. évi európai szemeszter keretében
kerül sor. Az Európai Szociális
Alap a következőkkel támogatja az Európa 2020 stratégia céljainak
elérésére irányuló törekvéseket: a munkanélküliség leküzdésére irányuló
tevékenységek, különös hangsúlyt fektetve a fiatal munkanélküliekre; az
átképzést és a szakmai készségek fejlesztését célzó gyakorlatok és
tanulószerződéses gyakorlati képzések felkínálása; oktatás; valamint a
társadalmi befogadás és az igazgatási kapacitásépítés támogatása. A
2014–2020-as programozási időszakban az ESZA és más európai strukturális
és beruházási alapok tevékenységének az Európa 2020 stratégia szakpolitikai
prioritásaival való szoros összehangolása, valamint az alapok eredményorientált
szemlélete együttesen fogja erősíteni az említett eszközöknek a stratégia
pénzügyi pilléreiként betöltött szerepét. A következő
szakaszokban érintett valamennyi területen történtek vagy készülnek reformok.
Az előrehaladás mértéke azonban a különböző politikai területek és
tagállamok szerint eltérő. További erőfeszítésekre van tehát szükség
annak ellenére, hogy sok esetben a reformok nem minden hatása látható, mivel
azok általában csak bizonyos idő elteltével jelentkeznek. Ezenkívül a
reformok „értéke” jellemzően nem ítélhető meg elszigetelten, mivel
párhuzamosan több reform is folyamatban lehet. A tagállamoknak ezért figyelembe
kell venniük bizonyos kompromisszumokat a politikák és reformok kialakításakor.
2.1.
7. számú foglalkoztatási iránymutatás: A munkaerő-piaci részvétel
fokozása A
tagállamok tovább erősítették aktív munkaerő-piaci intézkedéseiket. Több tagállam
emelte az aktív munkaerő-piaci intézkedések 2013. évi finanszírozását (CY,
IE, HR, PL, SE), míg mások csökkentették azt (NL, SI), és nagyobb hangsúlyt
fektettek a hatékonyságra. Néhány tagállam intézkedéseket hozott a
munkaerő-piaci igényeknek való megfelelés javítása érdekében (BE, BG, ES,
LT), illetőleg elkezdte vagy javította a munkanélküliek profiljának meghatározását
(FR). Franciaország nemzeti tervet hozott létre az Állami Foglalkoztatási
Szolgálat által végrehajtandó kiemelt képzésekre vonatkozóan: a munkahelyekben
gazdag, kiemelt területeken 30 000 álláskereső részesül képzésben. Az
Egyesült Királyság fokozza a nehezen foglalkoztatható munkanélküliek személyre
szabottabb munkakeresési segítségnyújtás révén történő támogatását,
egyúttal pedig szigorítja az álláskeresőknek hosszabb távon járó
juttatások feltételeit. Olaszországban a munkanélküli ellátásban
részesülőket alkalmazó munkaadók hozzájárulásként megkaphatják annak a
támogatásnak az 50%-át, amelyre a munkavállaló munka nélkül maradása esetén
jogosult lenne; ezenkívül létrehoztak egy, az ország területén nyújtott
szolgáltatásokra vonatkozó információkat egybegyűjtő adatbázist. A
Belgiumban tervezett állami reform révén további, a munkanélküliek
aktivizálásához és helyzetük nyomon követéséhez kapcsolódó hatáskörök kerülnek
át regionális szintre. Romániában a munkanélküli-biztosítási törvény módosítása
egyebek mellett bevezette a munkanélküliek egy új kategóriáját (tartós
munkanélküliek), amely olyan, aktív munkaerő-piaci intézkedések tárgyát
képezi, mint például a mobilitásösztönző, valamint a formális és a nem
formális úton megszerzett kompetenciák ingyenes értékelése. Magyarországon, Horvátországban, Lettországban és
Szlovéniában a közmunkaprogramok célja a munkanélküliek munkaerőpiacra
való bevezetése, valamint a munkanélküli ellátásra nem jogosult munkanélküliek
jövedelemtámogatása. Számos
tagállam hozott intézkedéseket állami foglalkoztatási szolgálata kapacitásának
növelésére, hatékonyságának és eredményességének javítására, valamint
karrier-tanácsadók képzésére és/vagy felvételére (CY, CZ, DE, EL, ES, FI, FR,
HR, HU, IE, NL, PL, PT, SI). Az állami
foglalkoztatási szolgálatok a munkanélküliek számára jobban testre szabott
szolgáltatásokra (SI), a kölcsönös felelősség előmozdítására (NL) és
az egyéb érdekelt felekkel (PL), a munkaadókkal és a helyi hatóságokkal (HU,
PT) való együttműködés megerősítésére összpontosítanak. Németország
az állami foglalkoztatási szolgálat rövid távú munkanélküliekkel foglalkozó
egyes szolgálatainál dolgozó személyzet átcsoportosítása révén a hosszú távú,
nehezen foglalkoztatható munkanélküliek elhelyezésére összpontosít.
Franciaországban az álláskeresőket a munkaerőpiacra való belépés
jelentette nehézségek mértékétől függően három kategóriába sorolták,
amelyek mindegyike esetében különböző nyomonkövetési módszereket
alkalmaznak. Az írországi Jobpath kezdeményezés céljai a következők: az
állami foglalkoztatási szolgálatok kapacitásának növelése magánszektorbeli
alvállalkozók mint harmadik felek bevonásával, kötelezettségvállalás a
munkanélküliekkel foglalkozó ügyintézők számának megkétszerezésére
2014-ben, valamint fúzió a jóléti intézményekkel. Spanyolországban és
Portugáliában némi előrelépés történt a magánügynökségek munkaközvetítési
tevékenységekben betöltött szerepének növelése terén. A 2013. évi európai
szemeszter keretében 16 ország (BE, BG, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LU, LV,
RO, SE, SI és SK) számára országspecifikus ajánlások kerültek kibocsátásra az
aktív munkaerő-piaci intézkedésekre és/vagy az állami foglalkoztatási
szolgálatokra (konkrétan. az aktív munkaerő-piaci intézkedések
minőségének, alkalmazási körének és eredményességének javítására, az
intézkedések célirányosabbá tételére, illetve a munkanélküliek aktiválását
szolgáló elemek és a személyre szabott szolgáltatások megerősítésére)
vonatkozóan. Konkrét
intézkedéseket vezettek be abból a célból, hogy közelebb hozzák a
munkaerőpiachoz a hátrányos helyzetű csoportokból, különösen a
fogyatékossággal élő személyek közül kikerülő munkanélkülieket, a tartós
munkanélkülieket és a migráns háttérrel
rendelkező munkavállalókat. Több tagállam (BG, HU, NL, PT)
intézkedéseket hozott a hátrányos helyzetű személyek munkaerő-piaci
helyzetének javítása érdekében, míg a többi ország konkrét célcsoportokra
összpontosított. A fogyatékossággal
élő személyek munkaerő-piaci helyzetével több tagállamban is
foglalkoztak (FI, HU, LT és MT). Magyarország a rehabilitációs vonatkozású
intézkedések meghozatalára új hatóságot és hálózatot hozott létre, továbbá a
társadalombiztosítási hozzájárulások csökkentése révén mérsékelte a
munkaerőköltségeket. Finnországban egy új projekt keretében a
fogyatékossággal élők igényeire szabott szolgáltatásokkal egy e célból
kinevezett személyes koordinátor fog foglalkozni. A projekt jótékony hatását
olyan egyéb változások is erősíteni fogják, mint a résztáppénz mellett
végezhető részidős munka lehetséges időtartamának
meghosszabbítása és a szakmai rehabilitáció kritériumainak enyhítése. Az
újonnan létrehozott máltai Job Bridge Centre célja a fogyatékossággal élők
munkaerő-piaci integrációja. Litvániában több figyelmet fordítanak arra,
hogy a szociális vállalkozások finanszírozásának javítása révén támogassák a
fogyatékossággal élő személyek munkavállalását. Számos (a fentiekben
kifejtett) aktív munkaerő-piaci intézkedés kifejezetten a tartós
munkanélkülieket célozza. Ezeken kívül Írországban a tartós munkanélküliek
munkavállalási esélyeit javítandó több képzést és oktatást biztosítottak
számukra, és újabban támogatással ösztönzik a vállalkozásokat az ilyen
munkavállalók alkalmazására. Lettországban az állami foglalkoztatási hivatal
támogatást nyújt a függőségi problémákkal küzdő tartós munkanélküliek
számára. Dániában elsősorban a közszférában
álláshelyeket nyitottak meg, amelyekkel különösen azokat a tartós
munkanélkülieket igyekeztek segíteni, akik hamarosan nem kaptak volna több
ellátást. A tagállamok egyedi
intézkedéseket fogadtak el a migráns háttérrel rendelkezők vonatkozásában.
Németországban programot fogadtak el a bevándorlók munkaerő-piaci
integrációjának elősegítése, valamint az oktatási és szakképzési
rendszerben való részvételük fokozása érdekében. Svédország megerősítette
a bevándorlókra vonatkozó aktív munkaerő-piaci intézkedéseit: kiemelten
kezelték a munkahelyekre irányuló intézkedéseket és meghosszabbították a
külföldi születésű személyek bértámogatását. A tagállamok az
ifjúsági garancia néhány elemének előrehozott bevezetésével igyekeztek
javítani a fiatalok munkaerő-piaci helyzetén. A fiatalok
munkaerő-piaci helyzetének romlására való tekintettel valamennyi
tagállamban kiegészítő intézkedéseket vezettek be e célcsoportra
vonatkozóan. Sok esetben a meglévő intézkedéseket hosszabbították vagy
erősítették meg pénzügyileg, illetőleg kiterjesztették a célszemélyek
körét. A fiatalok elhelyezkedésének elősegítése érdekében alkalmazott
leggyakoribb eszközök a következők: teljes, részleges és/vagy ágazati
bértámogatás (BE, BG, EL, HU, FR, IT, PT), a nem bérjellegű
munkaerőköltségek csökkentése (BE, EL, ES, FR, HR, PT, SI), ifjúsági
gyakornoki programok (BE, CZ, PT), tanulószerződéses gyakorlati képzések
(DK, EL, ES, FI, HU, IT, PT, SE, UK), szakmai gyakorlatok (CY, PL, SI),
tanácsadás (AT) és közszférabeli álláslehetőségek (BG, FR, HU). A tagállamok többségében
már zajlik az ifjúsági garancia végrehajtási programok, vagyis a 2014.
januártól működőképes nemzeti ifjúsági garanciaprogramok kidolgozása,
a többi tagállam terveire 2014 tavaszáig kell várni. Az elmúlt 12 hónapban
teljes körű ifjúsági garanciaprogramok, azok egyes elemei, illetőleg
kísérleti projektek kerültek bevezetésre (AT, ES, FI, FR, IE, HR, HU, MT, RO,
UK). Finnország 2013. január 1-jei hatállyal megerősítette ifjúsági
garanciaprogramját. Írországban, Dublin egyik kerületében kísérleti
ifjúságigarancia-projekt indult, a teljes körű végrehajtást pedig 2014-re
tervezik. Romániában 10 millió EUR költségvetéssel stratégiai projektekre
irányuló felhívást tettek közzé, és elfogadták a fiatalok foglalkoztatásának
nemzeti tervét. Az Egyesült Királyságban tovább folytatódott a Youth Contract
elnevezésű kezdeményezés, amely tanulószerződéses gyakorlati
képzéseket és tapasztalatszerzési célú önkéntes munkahelyeket biztosít a
fiatalok számára. Ausztriában bevezetésre került a
Youth Coaching elnevezésű intézkedés, melynek célja segítséget nyújtani a
fiataloknak abban, hogy megtalálják a személyes szükségleteiknek megfelelő
oktatási vagy szakképzési irányt. A magyarországi „Első munkahely
garancia” program értelmében a munkaerőpiacra újonnan belépők esetében
4 hónapon keresztül 100%-ig térítésre kerül a munkabér és a
társadalombiztosítási járulékok. Máltán elfogadták a nemzeti ifjúsági
foglalkoztatási stratégiát, amely átfogó keretet biztosít a fiatalok sikeres
munkaerő-piaci integrációja számára, valamint kijelöltek egy, részben az
ifjúsági garancia végrehajtásáért felelős bizottságot. Franciaországban „a jövő munkahelyei” olyan támogatott
szerződéseket takarnak, amelyek célja 2013 végéig 100 000, 2014 márciusáig
pedig 150 000 fiatal kiképzése és elsősorban az állami szektorban
történő elhelyezése; ezenkívül 10 tartományban olyan kísérleti projekt
indult, amelyben 10 000 jelentős nehézségekkel küzdő NEET-fiatal vesz
részt. Spanyolországban a 2013–2016-os időszakra elfogadták a 100 cselekvést
magában foglaló és több mint 3,485 milliárd EUR teljes költségvetésű
vállalkozói és ifjúsági foglalkoztatási stratégiát. A tagállamok a
koragyermekkori nevelési és gondozási[22]
szolgáltatások módosítása és a szülői szabadságra vonatkozó szabályok
felülvizsgálata révén ösztönözték a nők foglalkoztatottsági arányának
növelését, valamint a munka és a magánélet összeegyeztetését célzó
intézkedéseket. Németországban, Finnországban, Magyarországon, Máltán és
Lengyelországban további forrásokat különítettek el annak érdekében, hogy az
egész napos koragyermekkori nevelési és gondozási létesítmények rugalmasabb
nyitva tartással működhessenek. Az Egyesült Királyság bejelentette, hogy
egy új program keretében adómentes gyermekgondozást biztosít a dolgozó családok
számára, Írország pedig az alacsony jövedelmű családokból származó
általános iskolás gyermekek számára hoz létre további napközis helyeket.
Németországban bevezették a három év alatti gyermekek gyermekgondozáshoz való
jogát, garantálva mindamellett a gyermeknevelési juttatásokat, ugyanakkor
megtartották a gyermekgondozó létesítménybe nem járó gyermekek után járó
gyermekgondozási támogatást. Magyarország 2014-től három évre csökkenti a
kötelező oktatás alsó korhatárát. Horvátországban
kötelezővé tették az iskola előtti nevelést, és módosították a
nem szabványos gyermekgondozási formákra vonatkozó jogszabályokat[23]. Észtországban módosították a szülői
ellátásokról szóló törvényt. A tagállamok a családdal
és a munkával kapcsolatos kötelezettségek összeegyeztetését megkönnyítendő
olyan módosításokat vezettek be, mint a fizetett munkavállalók munkaidejének
rugalmasabbá tétele (Luxemburg), a gyermekes hallgatókat segítő
intézkedések (Cseh Köztársaság), adómentes támogatások (Dánia), valamint a
nemek közötti egyenlőségnek a nők felelősségvállalása, az
egyenlőség érvényesítése és az erre irányuló képzés révén történő
előmozdítása (Észtország). Egyes tagállamok (LU,
MT, PL, UK) meghosszabbították a (fizetett) szülői szabadság
időtartamát. Dániában és Máltán az önálló vállalkozóként dolgozó
szülők a szülői szabadság tekintetében az alkalmazottként dolgozó
szülőkével megegyező jogokat kaptak. Az Észtországban és
Lengyelországban bevezetett új intézkedések apasági szabadság kivételére
ösztönzik az apákat. A Franciaországban bevezetett új szabályok értelmében a
másik szülőnek hat hónap szülői szabadság jár. Ausztriában a nem
szokványos családformákban élő szülők munkája és magánélete közötti
egyensúly javítása és a meglévő modellek használatának egyszerűsítse
érdekében jogszabályi reformot hajtottak végre a gyermekgondozási szabadság
területén. Horvátország összhangba hozta az anyasági és az apasági ellátásokra
vonatkozó jogszabályait az uniós vívmányokkal. A
foglalkoztatást ösztönző kezdeményezések az aktív életszakasz
meghosszabbítása előtt álló akadályokkal is foglalkoztak. Számos
tagállam – például egyedi intézkedések, cselekvési tervek, illetve az
időskorra vonatkozó stratégiák elfogadásával (CZ, FI, PL) – intézkedéseket
hozott az idősebb munkavállalók foglalkoztatási arányának növelése
érdekében (AT, BE, CZ, FI, PL, SI). Az intézkedések között a következők
szerepeltek: részmunkaidő alkalmazása (AT), munkahelyi képzés (SI), átfogó
képzés/e-képzés szervezése az állami foglalkoztatási szolgálatok alkalmazottai
számára az 50 év feletti munkanélkülieket segítő szolgálatok javításának
érdekében (PL), valamint a munkaadók ösztönzése az
idősebb munkavállalók alkalmazására (AT, ES, PT). A Belgiumban hozott
intézkedések a nyugdíjkorhatáron túli munkavégzést ösztönzik azáltal, hogy a 20
főnél több alkalmazottat foglalkoztató vállalatokat arra kötelezik,
hogy a korábbi vagy annál nagyobb számú 45 évesnél idősebb személyt
alkalmazzanak, és ezt foglalják bele éves terveikbe; az intézkedések értelmében
továbbá 58-ról 60 évre nőtt az aktív álláskeresés alóli mentesség
korhatára. 2013 márciusában Spanyolországban királyi rendeletet fogadtak el a
nyugdíj mellett végzett munka lehetővé tétele, valamint a
nagyvállalatoknál végrehajtott, 50 fő feletti csoportos elbocsátások
visszaszorítása céljából. A munkaerő-piaci részvétel tekintetében az
országspecifikus ajánlások a következő kihívásokra hívták fel a figyelmet:
a nők munkaerő-piaci részvétele (11 tagállam: AT, CZ, DE, EE, HU, IT,
MT, NL, PL, SK és UK); a dolgozók munkaerőpiacon töltött idejének
meghosszabbítása és az idősebb munkavállalók foglalkoztatásának javítása
(15 tagállam: AT, BE, BG, CZ, ES, FI, FR, LT, LU, MT, NL, PL, RO, SI és SK); a
fiatalok foglalkoztatási kilátásainak javítása (22 tagállam: AT, BE, BG, CZ,
DE, DK, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, LV, MT, PL, RO, SE, SI, SK és UK). Több
tagállamban módosították a minimálbéreket, illetve a közalkalmazotti béreket. A
legtöbb tagállam bérpolitikai intézkedéseket hozott. Egyes országokban (CZ, EE,
FR, HR, HU, LT, PL, SI, RO) emelték, másokban (EL) csökkentették vagy
befagyasztották (PT) a minimálbéreket. A közszféra béreit szintén több helyen
befagyasztották vagy csökkentették; több tagállamban (ES, IT NL, PT) kitolták a
bérbefagyasztást, más országokban (CY, EL, HR, IE, SI) pedig csökkentésekre került
sor. Ezzel szemben Dánia igen szerény mértékben, de emelte az állami szektorban
fizetett béreket. Romániában intézkedéseket hoztak a közalkalmazotti bérek
2010. júniusi szintre való visszaállítására. A
tagállami intézkedések között találunk a bérszabályozó mechanizmusokra
(beleértve a bérindexálást is) és a kollektív tárgyalási folyamatokra vonatkozó
intézkedéseket is. Néhány tagállamban (CY, ES, LU)
(ideiglenesen) felfüggesztették vagy módosították a bérindexálást.
Olaszországban kiigazításra került a béralkurendszer, így jobban figyelembe
vehetők a helyi és ágazati szintű fejlemények. Spanyolországban a
szociális partnerek megállapodásra jutottak a béreknek a 2012–2014-es
időszakban történő mérsékléséről úgy, hogy korlátozzák a
béremelést, és a spanyolországi GDP-növekedéshez és az euróövezetbeli
inflációhoz kötik. Belgiumban az új szakmaközi kollektív megállapodásra
irányuló, a szociális partnerek közötti sikertelen tárgyalásokat követően
a kormány a bérnormát (vagy azt az arányt, amellyel a munkaerőköltségek
meghaladhatják az inflációt) a 2013–2014-es időszakra 0%-ban állapította
meg. A 2013 júliusában elfogadott országspecifikus ajánlások kiemelik azokat a
tagállamokat, amelyekben a bérek alakulása továbbra is problémát okoz (BE, DE,
FI, FR, IT, LU, SI). Számos
tagállam adóügyi intézkedéseket hozott a munkahelyteremtés előmozdítása
érdekében. Több ország (Csehország, Dánia, Lettország, Málta, Hollandia,
Románia, Szlovákia és az Egyesült Királyság) a fiskális megszorítások ellenére
továbbra is támogatja az állami beruházási programok és/vagy beruházási
ösztönzők munkahely-teremtési célú alkalmazását. Több tagállamban
(Belgium, Spanyolország, Finnország, Franciaország, Magyarország, Lettország,
Málta, Egyesült Királyság) adóintézkedések történtek a munkahelyteremtés
előmozdítása érdekében. Csaknem minden tagállam új intézkedéseket vagy
kezdeményezéseket vezetett be (vagy megerősítette a meglévőket) a
K+F-be és az innovációba irányuló magánszektorbeli beruházások ösztönzésére.
Ezzel egy időben a tagállamok túlnyomó többsége támogatásokat hozott létre
a kkv-k és az azoknál nagyobb vállalkozások számára. Sok tagállamban még
mindig viszonylag jelentős az adóék, azonban – egyebek mellett a
korlátozott költségvetési mozgásterükre való tekintettel – csak kevés ország
tett lépéseket a probléma kezelésére. A munkaerő iránti kereslet
támogatása érdekében Észtországban és Horvátországban csökkentették a
munkavállalók és munkaadók által fizetendő társadalombiztosítási
járulékokat, Belgiumban, Magyarországon és Portugáliában pedig egyes csoportok
járulékkulcsainak csökkentésére került sor. Portugáliában a
társadalombiztosítási járulék 75–100%-át kitevő visszatérítés formájában
pénzügyi támogatásban részesülnek a (45 évnél) idősebb munkanélkülieket
foglalkoztató munkáltatók. Franciaországban új versenyképességi és
foglalkoztatási adókedvezményt vezettek be, amellyel csökkenthetők a
munkaerőköltségek. A munkaerőpiac kínálati oldalán Lettország 24%-ra
csökkentette a személyi jövedelemadó mértékét. A Belgiumban bevezetett „workbonus”
(ösztönző juttatást) célja, hogy növelje az alacsony bérezésű
munkavállalók nettó illetményét, ezáltal csökkenjen a munkanélküliség, és
elkerülhetők legyenek az adócsapdák. Az idei év folyamán kiadott
országspecifikus ajánlások általában az alacsony keresetűek adóterheinek
csökkentésére (AT, DE, HU, LV és HU), illetve az adóterhek és a
társadalombiztosítási járulékok valamennyi munkavállaló esetében történő
csökkentésére (BE, CZ, DE, FR, IT, NL) összpontosítanak. Számos
tagállam folytatta a nagy munkahelyteremtő potenciállal rendelkező
ágazatok feltérképezésére irányuló kezdeményezések támogatását(CZ,
FI, LU, MT, NL, RO). A luxemburgi kormány folytatja az ígéretes új gazdasági
ágazatokra irányuló beruházási stratégiáját, és bizottságot állított fel a
munkahelyteremtő potenciállal rendelkező új ágazatok azonosítása
céljából. A Cseh Köztársaságban az ESZA által finanszírozott „New Green
Savings” program (új energiatakarékossági program) 2013 közepén közzétette
első felhívását. Románia az informatikai ágazat nagyobb részét kívánja az
adójellegű ösztönzők (adómentesség) hatálya alá vonni. Mindazonáltal
a zöld növekedést és a foglalkoztatást egymással összefüggésben kezelő
integrált politikai kerettel csak néhány tagállamban találkozunk (Görögország,
Franciaország, Ausztria, Portugália, Finnország), a többi tagállam átfogóbb
politikai megoldások felé tesz előrelépéseket (BG, IE, ES, LU, MT, HR).
Sok tagállam a mai napig különálló eszközökön és politikákon keresztül kezeli a
környezetbarát növekedés kérdését (pl. CZ, LT, LT, SI)[24]. Egyes
tagállamok a munkáltatóknak nyújtott támogatást és a vállalkozói szellem
előmozdítását választották megoldásként. A
munkáltatói támogatásokat több esetben használták a munkaerő iránti
kereslet gerjesztésére (LV és ES regionális szinten, továbbá Hollandia és
Szlovénia). A tagállamok néhány további intézkedést hoztak a vállalkozások
alapításának és az önfoglalkoztatásnak az ösztönzésére. Egyes országok továbbra
is, illetőleg újabban támogatást nyújtanak a munkanélküliek által létrehozott
vállalkozások számára (BG, CZ, PL, SI), Spanyolországban pedig az
önfoglalkoztatás serkentése céljából csökkentik a társadalombiztosítási
járulékokat, ezenkívül támogatják bizonyos csoportok, például a
fogyatékossággal élő személyek és a fiatalok alkalmazását. Ausztriában
javításokat eszközöltek az önfoglalkoztatók társadalombiztosítási rendszerén.
Portugália intézkedést vezetett be az induló vállalkozások általi
munkaerő-felvétel támogatására. Egyes tagállamok (IT, LT, PL, SI) a
fiatalok vállalkozói szellemének ösztönzésére összpontosítottak. Olaszország a
déli régiókban támogatja a fiatalok által kidolgozott önfoglalkoztatási
projekteket, különösen a nonprofit szektorban. Más országok (Ausztria,
Lengyelország és Litvánia) – a munkahelyteremtést elősegítendő – az
adminisztratív terhek csökkentésére és az üzleti környezet javítására
összpontosítanak. Ciprus technikai támogatás formájában segíti a mikro-, kis-
és középvállalkozásokat. A külföldi beruházások bevonzása érdekében a Cseh Köztársaságban
olyan „fogadócsomagot” készítettek, melynek célja a nagyobb beruházásokban
részt vevő, unión kívüli állampolgárok letelepedésének és
munkavállalásának megkönnyítése és felgyorsítása. További
intézkedések történtek a be nem jelentett munkavégzés visszaszorítása
érdekében. A
be nem jelentett munkavégzés tekintetében néhány tagállam a büntető
intézkedéseket erősítette meg (BE, CZ, EL, ES, FR, LV, NL és SK), míg
mások ösztönzőket hoztak létre az állások bejelentésének
előmozdítására (EL, HR, LT, SI). Belgium és a Cseh Köztársaság az önálló
vállalkozás látszatát keltő munkaviszony ellen lépett fel,
Franciaországban és Szlovákiában pedig az illegális munkavégzés felderítésére
fektettek nagyobb hangsúlyt. Litvániában a mezőgazdaságban és az
erdőgazdálkodásban történő munkavállalás egyszerűsítése és
rugalmassá tétele érdekében szolgáltatási csekkek kerültek bevezetésre.
Görögország a „munkautalvány”, azaz egy alternatív biztosítási formával
összekötött kupon használatát ösztönözte, elsősorban a háztartási alkalmazottak, valamint a mezőgazdaságban
és az egészségügyben dolgozók esetében. Lettországban megerősítették az
adócsalás elleni jogszabályokat és folytatták a szürkegazdaság leküzdésére és a
tisztességes piaci verseny biztosítására irányuló intézkedéseket tartalmazó
terv végrehajtását. Több tagállamban
folytatódott a munkahelyek védelmét szolgáló jogszabályok felülvizsgálata. Franciaországban
a foglalkoztatás biztosításáról szóló, 2013 júniusában elfogadott törvény
kiterjeszti a kiegészítő egészségbiztosításra való jogosultságot, bevezeti
az egyéni képzési profilt és a mobilitáshoz és a karrier-tanácsadáshoz való
jogot, leegyszerűsíti a csoportos elbocsátást, valamint a
foglalkoztatottság fenntartását célzó megállapodásokon keresztül nagyobb fokú
rugalmasságot biztosít a nehéz gazdasági helyzetben. Szlovéniában az új reform
az eljárások egyszerűsítését és az adminisztratív akadályok csökkentését,
a munkaerőpiac rugalmasságának növelését, a határozatlan időre kötött
szerződések kötését támogató ösztönzőket, illetve a határozott
időre szóló szerződések visszaszorítását irányozza elő.
Belgiumban a munkahelyek védelmét szolgáló jogszabályok szellemi
munkavállalókra és fizikai munkát végzőkre vonatkozó rendelkezéseinek
összehangolása zajlik, továbbá rugalmasabbá tették a munkaidőt
szabályozó rendeletet. Horvátországban a munkaügyi törvény módosításának 2013
júniusában lezárt első szakasza többek között az Európai Üzemi Tanács
létrehozásáról szóló irányelvvel való harmonizációra és a határozott idejű
szerződések egyes elemeire összpontosított. Az észt közszolgálati reform
az állami szektor munkaviszonyait és munkafeltételeit a magánszférához
közelítette, és ezáltal jelentős változást idézett elő. Több tagállam
hozott a munka törvénykönyvének rugalmasabbá tételére irányuló intézkedéseket:
határozott idejű szerződések alkalmazása (a Cseh Köztársaságban a
mezőgazdasági és építőipari szezonmunkák esetében); a rövid távú
munkavégzés időtartamának kiterjesztése (Németországban 6-ról 12 hónapra);
az ugyanazzal a munkáltatóval kötött határozott idejű szerződések
közötti kötelező szünetek lerövidítése (Olaszország); valamint a
munkaidőként használható időszakok meghosszabbítása és rugalmas
munkaidő alkalmazása (Lengyelország). Néhány ország módosította a
fizetésekre vagy a rugalmas munkaszerződések díjazására vonatkozó
szabályokat (Németország az ügynökségek által kölcsönzött munkavállalók
esetében számos új ágazatban, Ausztria pedig a rövid távú munkavégzésre
vonatkozóan). Ennek eredményeképpen több tagállamban eltolódott a
rugalmasság és a stabilitás egyensúlya. Azon hét ország közül, amelyek 2013-ban
a munkahelyek védelmét szolgáló jogszabályok reformjára vonatkozó
országspecifikus ajánlást kaptak, öt esetében az ajánlás a töredezettség
felszámolására vonatkozott (ES, IT, SI, FR és PL). Litvániában és Hollandiában
a határozott idejű szerződésekre vonatkozó jogszabályok enyhítése és
a felmondási védelem biztosítása magasabb munkaerő-piaci részvételt és
fluiditást eredményezne. 2.2.
8. számú foglalkoztatási iránymutatás: Képzett munkaerő létrehozása A készségkínálat fejlesztése és a felnőttkori tanulás
támogatása több tagállamban kiemelt célkitűzéssé vált. Több
tagállamban intézkedéseket hoztak a készségkínálat fejlesztése és a
felnőttkori tanulás támogatása érdekében. Málta és Bulgária képzés útján
javított a munkanélküliek és az alacsony jövedelmű személyek
foglalkoztathatóságán, Ausztria pedig az alacsony és közepes szintű
képesítéssel rendelkezők csoportjával foglalkozott kiemelten, és ezzel
kedvező irányba módosította oktatási rendszerét. Lengyelországban
elfogadták a 2020-ig szóló humántőke-stratégiát. Az új lettországi
reemigrációs terv, melynek célja, hogy ösztönözze a szakképzett munkaerő
és a szakemberek anyaországba való visszatérését, munkaerő-piaci információkat,
lett nyelvkurzusokat és a visszatérők gyermekeinek az oktatási rendszerben
való részvételét segítő támogatást fog kínálni. Egyes
országokban (CZ, IE, MT, NL) az új intézkedések a nagy munkahelyteremtő
potenciállal rendelkező vagy a válság által különösen érzékenyen érintett
konkrét ágazatokra irányultak. Málta az oktatási költségek megtérítésével
támogatja a hiánykészségekkel rendelkező diplomásokat, Írország pedig az
IKT-ágazatbeli foglalkoztatási lehetőségek bővülését kiaknázandó a
diplomások átképzésére összpontosított. A szükséges készségekkel
rendelkező munkaerő kínálatának gazdagítása érdekében két tagállam
(Ausztria és Németország) módosította a harmadik országbeli állampolgárok
munkaerő-piaci hozzáférését szabályozó rendelkezéseit. Sok tagállamban már
bevezettek vagy 2013-ban be kívánnak vezetni új vagy megerősített
intézkedéseket a STEM-készségekkel (tudományos, technológiai, mérnöki és
matematikai készségekkel) rendelkező humánerőforrás fenntartására
vagy növelésére. Több tagállam vezetett be az iskolából a munka világába való
átmenetet segíteni hivatott intézkedéseket. Jelentős
számú tagállam (AT, BE, CZ, ES, FI, IT, PT, RO, SE, UK) az iskolából a munka
világába való átmenetet szakmai gyakorlatok és tanulószerződéses
gyakorlati képzések fejlesztésével, valamint az érintett intézmények
erősítésével próbálta javítani. Portugália megreformálta duális gyakornoki
rendszerét, kibővítette a szakmai gyakorlat időtartamát, és a
hozzáférést valamennyi képesítési szintre kiterjesztette. Romániában a felsőfokú
diplomával rendelkezők szakmai továbbképzése részesült támogatásban. Az
Egyesült Királyságban a munkaadók képesek lesznek arra, hogy saját konkrét
igényeik szerint alakítsák ki tanulószerződéses gyakorlati képzéseiket,
továbbá olyan, új gyakornoki program került bevezetésre, amelynek keretében a
munkaerőpiacon keresett készségekkel és tapasztalattal nem rendelkező
fiatalok személyre szabott támogatási csomagot kapnak azzal a céllal, hogy
képesek legyenek gyakorlati vagy egyéb munkák elvégzésére. Belgiumban a
szakképzettséggel nem rendelkező fiataloknak 3–6 hónapos teljes
munkaidős szakmai gyakorlatra van lehetőségük vállalatnál, nonprofit
szervezetnél vagy közszolgálatnál. Az ifjúsági garancia részeként Finnország
mind a gyakornokok, mind a munkáltatók körében hozzáférhetőbbé és vonzóbbá
kívánja tenni a tanulószerződéses gyakorlati képzést. Olaszországban
leegyszerűsítették a munkáltatónak a gyakornokok képzésére vonatkozó
kötelezettségeit, ezenkívül forrásokat különítettek el a hátrányos
helyzetű területeken élő NEET-fiatalok és a felsőfokú oktatásban
részt vevő tanulók által igénybe vehető szakmai gyakorlatok
aktiválására. Svédországban ún. „szakmai bevezető álláshelyeket” vezetnek
be az adott szakmában tapasztalattal nem rendelkező, 15 és 24 év közötti
fiatalok számára, akik munkaidejük 15–25%-át – fizetés nélkül – oktatáson és
képzésen töltik. Spanyolországban képzési és gyakornoki szerződést hoztak
létre, és megvetették a duális szakképzés alapjait. A Cseh Köztársaság
létrehozta a gyakornoki programok nemzeti jegyzékét. 2.3. 9. számú foglalkoztatási iránymutatás: Az oktatási és
képzési rendszerek minőségének javítása Több tagállam (DK, EE, EL, ES, HU, IE, LV, PL, SE,
SK) a munkaerő-piaci igényeknek való jobb megfelelés
érdekében a szakképzés fejlesztésére összpontosított. Néhány ország
lefektette duális szakképzési rendszerének alapjait, illetve felülvizsgálta azt
(EE, EL, ES, HU, SK). Észtországban a szakképzési intézményekről szóló új
törvény új struktúrát vezet be a szakképzési tanulmányi programokra
vonatkozóan. Görögországban a középfokú oktatás szerkezetátalakításáról szóló
törvény lefekteti a szakképzés területén
végrehajtott módosítások alapjait, úgymint a tantervek átalakítása, valamint a
munkaerő-foglalkoztatási szervezet tanulószerződéses gyakorlati
képzési programok létrehozásában játszott szerepének növelése. Svédországban a
rendszert azzal erősítették meg, hogy megemelték a szakmunkástanulókat
alkalmazó munkaadóknak fizetett juttatásokat. Dániában a szakiskolákban
tanulószerződéses gyakorlati képzésekkel foglalkozó központokat állítottak
fel,
Írország pedig új oktatási és képzési hatóságot
(SOLAS) hozott létre. Cipruson felsőfokú szakképzési intézeteket, valamint
egy esti képzést kínáló középfokú műszaki és szakiskolát hoztak létre. A tagállamok az általános oktatás, a szakképzés és a
felsőfokú képzés közötti kapcsolatok javítása, valamint a képesítések
országok közötti transzparenciájának növelése céljából képesítési
keretrendszereket állítottak fel. 2012 vége óta további öt
ország (BG, DE, IT, PL, SI) – a nemzeti képesítési keretek létrehozásán
túlmenően – azokat összekapcsolta az európai képesítési keretrendszerrel,
ezáltal az összekapcsolt tagállamok száma összesen 20-ra emelkedett. CZ, DK,
EE, FR, IE és LT immár EKKR-szintekre vonatkozó kifejezett utalást tartalmazó
képesítéseket bocsát ki. Több tagállam felsőoktatási rendszerében lényeges
változtatások történtek. Folyamatban van a felsőoktatási
rendszer reformja Ausztriában, Észtországban, Görögországban, Franciaországban,
Magyarországon, Lengyelországban, Portugáliában és Lettországban. Az ausztriai
reform célja, hogy fokozza az aktív hallgatók és a befejezett tanulmányok
arányát, illetőleg csökkenjen a lemorzsolódás és az átlagos tanulmányi
idő. Az
észtországi reform keretében a felsőoktatási intézmények a
munkaerő-piaci igényeken alapuló, a munkaadókkal és az illetékes
minisztériumokkal szoros együttműködésben kialakított jobb útmutatást
kapnak arra vonatkozóan, hogy a különböző tanulmányi területeken hány
hallgatói helyet célszerű elérhetővé tenni. Görögország
megerősítette a műszaki intézetek és egyetemek hálózatát.
Lengyelország a stratégiai ágazatokban pénzügyi támogatást garantált az
innovatív egyetemi tantervek megvalósításához, Lettországban pedig több
reformjavaslat is született a felsőoktatás minőségének és
versenyképességének fokozására. A franciaországi reform központi
célkitűzései között szerepel a szakmai és műszaki felsőfokú
alapképzési képesítésekhez való hozzáférés kiterjesztése, az alapképzésből
való lemorzsolódás csökkentése, a gyakorlati tapasztalatszerzés fokozottabb
érvényre juttatása a tantervekben, a tanárképzés reformja, valamint a digitális
tanulási módok stratégiai fejlesztésének fellendítése. Több tagállamban
módosításra került a vissza nem térítendő támogatások és/vagy a tandíjak
rendszere (DE, DK, EE, FR, HU, PL). Több tagállam az általános iskolai és a középfokú oktatási
rendszer javítását célzó intézkedéseket hozott (AT, BE,
BG, CZ, DK, EE, EL, ES, FR, LU, MT, NL, PL, PT, SE, SK). Ezek némelyike a
kihívásokat átfogóbb reformokon keresztül kezelte, míg mások az oktatás és a
tantervek minőségére vagy az iskolából kimaradókra koncentráltak. Észtországban az
alapfokú és a felső középfokú oktatásról szóló, nemrégiben elfogadott
törvény tisztázza az állam és a helyi önkormányzatok felelősségi körét az
általános oktatás szervezésének területén, és célul tűzi ki a felső
középfokú iskolák hálózatának fejlesztését. Málta az
új nemzeti tantervkeret bevezetésével tovább erősítette az általános
oktatást. Dániában megállapodás született az általános iskolai és a középfokú
oktatásnak a 2014–15-ös tanévben megvalósítandó reformjáról, melynek részét
alkotja az alaptantárgyak (pl. a dán, a matematika és az angol) óraszámának
növelése és a gyakorlati képzés hangsúlyosabb kezelése. Elfogadását
követően az új luxemburgi középfokú oktatási reform
készségorientáltabb, dinamikusabb és rugalmasabb rendszer életbe léptetésére
fog törekedni. A Cseh Köztársaságban és Szlovákiában
új intézkedéseket vezettek be a szakfelügyeletre és az iskolák teljesítményére
vonatkozóan. Portugáliában fejlesztés alatt áll egy, az oktatási politikák
eredményeit és hatásait értékelő átfogó nyomonkövetési eszköz.
Lengyelországban az iskolák és a tanárok teljesítményének javítása céljából
2014. évi hatállyal módosítják a tanári chartát; a módosítások a fizetett
szabadság és a hosszú távú betegszabadság lerövidítését és a képzési
erőforrásoknak közvetlenül az iskola igényeinek megfelelő kurzusokra
való összpontosítását érintik. Lengyelország ezenkívül hétről hat évre
csökkentette az iskolakötelezettség hivatalos alsó korhatárát, amelyet
2014-től kezdődően fognak alkalmazni. Bulgária és Málta olyan intézkedéseket hozott, amelyek célja az
iskolából kimaradók számának csökkentése, míg Ausztriában az igazolatlan hiányzások
kezelésével kívántak az oktatási eredményeken javítani, különösen a hátrányos
helyzetű fiatalok esetében. Az alacsony iskolai végzettségű személyek
munkaerő-piaci integrációjának felgyorsítása érdekében Svédországban a
középiskolákban tartandó három hónapos motivációs kurzusokat vezettek be a
tanulás ösztönzésére. 2.4.
10. számú foglalkoztatási iránymutatás: A társadalmi befogadás
előmozdítása és a szegénység elleni küzdelem Egyes tagállamok
megemelték a gyermekszegénység elleni támogatást, más
országok azonban éppen hogy csökkentették a támogatást vagy korlátozták az
ahhoz való hozzáférést. Az egyre terjedő gyermekszegénység
hatásával kapcsolatos aggodalmakra válaszul egyes
tagállamokban – Belgiumban például átfogó nemzeti cselekvési terv keretében –
fokozták a gyermekszegénység elleni intézkedéseket. Észtországban 2013
júliusától kezdődően részben végrehajtották a szükségletalapú családi
támogatások reformját (2015-ben a támogatás emelését tervezik). Lettországban a
szegényebb családok támogatása érdekében – a társadalombiztosítással nem
rendelkező szülők esetében is – megemelték a havi szülői
ellátások minimumát, a gyermekgondozási ellátásokat és az ikerszülés esetén
járó családi pótlékot, továbbá megemelték az eltartottak után járó
személyijövedelemadó-kedvezményt. Továbbra is fennáll a juttatások szigorúbb
feltételekhez kötésének, illetve csökkentésének a közelmúltban tapasztalt
tendenciája: egyes országokban (Görögország, Spanyolország, Szlovénia, Egyesült
Királyság) megszorításokat alkalmaztak a támogathatóság tekintetében, vagy
befagyasztották, illetve csökkentették a jövedelemtámogatási intézkedések
szintjét. Ez gyengítette a háztartások jövedelmének javítását célzó szociális
kiadások stabilizáló hatását. Hasonlóan vegyes
jelenségekkel találkozunk a koragyermekkori neveléshez és gondozáshoz való
hozzáférés területén is. Néhány tagállam (DE, FR, HU, LV, PL, UK) a
gyermekek lehetőségeinek javítását célzó stratégiája részeként kezdeményezéseket tett a koragyermekkori nevelés és
gondozás keretében rendelkezése álló helyek számának növelése érdekében. Németországban bevezették a három év alatti gyermekek
gyermekgondozáshoz való jogát; a franciaországi reform célja megfelelő
pedagógiai megközelítés segítségével növelni a 2–3 éves gyerekek arányát, Lengyelországban
pedig kibővíteni tervezik azon vállalatok listáját, amelyek jogosultak
pályázni a gondozóintézetek létrehozásának és üzemeltetésének költségeihez az
állami költségvetésből folyósított támogatásra. Ezenkívül Lengyelországban
2013 júliusában új rendeletet fogadtak el, melynek értelmében 2015
szeptemberétől minden négyévesnek joga van részt venni iskola előtti
nevelésben, és 2017 szeptemberétől minden háromévesnek garantáltan helyet
biztosítanak az iskola előtti nevelésben. Más országok (HR, LV és
az Egyesült Királyság) lépéseket tettek a koragyermekkori nevelési és gondozási
szolgáltatások hozzáférhetőségének javítása érdekében. Lettországban jelenleg a helyi önkormányzatok társfinanszírozást
nyújtanak az 1–4 éves gyermekek magánlétesítményekben történő
elhelyezésének költségeihez abban az esetben, ha az állami létesítményeknél
csak várólistán szerepelnek. Horvátországban a gyermekgondozáshoz való
hozzáférés javítását szem előtt tartva a házi gyermekgondozókról szóló
törvényt fogadtak el. Néhány tagállamban intézkedéseket hoztak a gyermekek
jóléti rendszereken belüli védelmének erősítése érdekében is (DK, ES, FI,
PL, SE). A
nyugdíjkorhatár emelésével és nemek közötti kiegyenlítésével csaknem minden
nyugdíjjal kapcsolatos kezdeményezésben központi témává vált a munkában és a
nyugdíjban töltött idő egyensúlyának kérdése. A nyugdíjellátás
előtt álló demográfiai kihívásokra reagálva a tagállamok egyre inkább
felismerik, hogy az élettartam növekedésének ellensúlyozása érdekében a
munkában töltött idő meghosszabbítására lesz szükség. Az elmúlt év során
különböző tagállamokban fogadtak el a nőkre és/vagy a férfiakra
vonatkozó nyugdíjkorhatár emelését célzó rendelkezéseket, illetve gyorsították
az emelést. Mostanra a 28 tagállam közül 23 rendelkezett a nyugdíjkorhatár
jelenlegi vagy jövőbeni megemeléséről. Sok esetben az emeléshez a
férfiak és a nők nyugdíjkorhatárainak (fokozatos) kiegyenlítése is társul
(CZ, EE, EL, HR, IT, LT, MT, PL, SI, SK, UK). Ugyanakkor több
erőfeszítésre van szükség a nemek közötti nyugdíjszakadék egyéb fő
okainak kezelése érdekében, különös tekintettel a pályamegszakításra és az
alacsony munkaintenzitásra. Egyre több
ország teszi meg azt a döntő fontosságú lépést, hogy a nyugdíjkorhatárt a
várható élettartam növekedéséhez köti. Az eddigi gyakorlattal
szemben, miszerint a nyugdíjkorhatárt a várható élettartam korábbi
növekedéséhez igazították, mostanra egyre több ország dönt úgy, hogy a
nyugdíjkorhatárt kimondottan a várható élettartam jövőbeli
meghosszabbodásához köti (CY, DK, EL, IT, NL, SK). Több tagállam azonban komoly
fenntartásokkal viszonyul ehhez a koncepcióhoz. Egyesek úgy érvelnek, hogy
először is a tényleges nyugdíjbavonulási életkor és a nyugdíjkorhatár
közötti jelenlegi szakadékot kellene csökkenteni. Mások úgy látják, hogy a
nyugdíjkorhatárnak a várható élettartam növekedésével arányos automatikus
emelése túlságosan újszerű gondolat. A korai
nyugdíjazás korlátozásának érdekében a legtöbb tagállamban intézkedést hoztak a
korhatár előtti nyugdíjba menetel feltételeinek szigorítására. E tekintetben a
fő reformintézkedések a korengedményes nyugdíjjogosultság feltételeinek a
szigorítása (minimumkorhatár, befizetett összeg és ellátási szint), a korai
nyugdíjazás esetén alkalmazott levonások növelése és a munkában maradást ösztönző
intézkedések előtérbe helyezése. Sok országban különösen a korengedményes
nyugdíjazás olyan bevett módjainak alkalmazását korlátozzák, mint például a
tartós munkanélküli ellátások (pl. Spanyolországban) és a rokkantsági ellátás
(pl. AT, BE, DK). Néhány tagállamban (AT, BE, BG, HR, LU, MT, RO, SI) a korai
nyugdíjazási lehetőségek ennek ellenére továbbra is gyakran aláássák a
nyugdíjak megfelelőségét és fenntarthatóságát, továbbá csökkentik a
foglalkoztatást és gátolják a növekedést. Számos
tagállamban kínálnak olyan új lehetőségeket a polgárok számára, amelyekkel
meghosszabbíthatják életük munkával töltött szakaszát, és a nyugdíjba vonulást
elhalasztva javítani tudják nyugdíjjogosultságaikat. 2012-ben Bulgária és
az Egyesült Királyság eltörölte a kötelező nyugdíjkorhatárra vonatkozó
rendelkezéseit. Franciaországban 65-ről 70 évre növelték azt az életkort,
amelynek elérésekor a munkaadó a munkavállaló beleegyezése nélkül nyugdíjba
küldheti azt. Számos nyugdíjrendszer ösztönzőket alkalmaz a nyugdíjkorhatáron
túli munkavégzés előmozdítására (Spanyolország), például magasabb
növekedési rátát vagy a nyugdíjba vonulás késleltetése esetén nyugdíjemelést
(FI és FR). Egyre több országban enyhítik a szabályozást annak érdekében, hogy
a nyugellátást munkával kapcsolatos bevétellel lehessen kombinálni (Belgium,
Spanyolország, Hollandia és Szlovénia). Fontos megemlíteni, hogy egyes országok
a nyugdíjreformot egyre inkább az aktív öregedésre vonatkozó munkahelyi és
munkaerő-piaci intézkedésekkel támogatják meg (pl. BE, FR, SI, SK). Az
ezen a területen tett erőfeszítések azonban még mindig túlságosan
korlátozottak és összehangolatlanok. A nyugdíjreformok sikeres végrehajtásához
a tagállamoknak nagymértékben ki kell terjeszteniük és el kell mélyíteniük
azokat az intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik és ösztönzik, hogy a
nők és a férfiak magasabb életkorban is dolgozzanak. A költségvetési
nyomás miatt a tagállamok az egészségügyi kiadások felülvizsgálatára
kényszerülnek, és a költségek kézben tartására alkalmasabb eszközök bevezetése
mellett jó ár-érték arány elérésére törekednek. Több tagállam már
végrehajtotta vagy elindította egészségügyi rendszerének strukturális reformját
(AT, BG, CY, EL, ES, FI, HR, HU, LT, UK). Bulgáriában folyamatban van a
kórházi ellátások diagnosztikai osztályok igénybevételén alapuló új árazási
modelljének a bevezetése. Az új egészségügyi és szociális ellátási törvény
lényeges változásokat hoz majd a brit Országos Egészségügyi Szolgálat (NHS)
működésében: befolyásolja majd, hogy ki dönt bizonyos szolgáltatások
igénybevételének elrendeléséről és a pénzeszközök elköltésének módjáról.
Számos tagállam vezetett be vagy tervez bevezetni intézkedéseket a növekvő
egészségügyi kiadások keretek közé szorítására (AT, BE, CY, DE, EL, ES, FR, HR,
HU, IE, NL, PT). Ausztria, Belgium és Franciaország az egészségügyi kiadások
növekedésének általános szintjét korlátozta. Portugáliában új szabályokat
vezettek be a generikus gyógyszerek árazására és a nemzetközi szabadnevek (INN)
felírására vonatkozóan, ezáltal előmozdítva a generikus gyógyszerek és a
rendelkezésre álló legkevésbé költséges termékek alkalmazását. Különféle
intézkedések kerültek bevezetésre az egészségügyi szolgáltatásnyújtás javítása
érdekében; ezek közül több egyúttal az e-egészségügy továbbfejlesztését is
szolgálja (AT, BE, BG, DK, ES, HU, LT, LT, LV, MT, PL, PT, SE, SI, SK, UK).
Spanyolországban egy olyan új jogi keret bevezetése zajlik, amely meghatározza
a nemzeti egészségügyi rendszer valamennyi intézetében alkalmazandó klinikai
irányítási modelleket. Ausztriában elfogadták az elektronikus egészségügyi
nyilvántartásról szóló törvényt, melynek célja az ellátás folyamatosságának és
az egészségügyi szolgáltatók közötti információáramlásnak a javítása. Az
egészségügy jelentette nehéz kihívásra való tekintettel néhány tagállam fokozta
erőfeszítéseit, azonban ezek eredményességének értékelése még korai lenne.
Továbbra is új
megoldásokat kell találni a munkaerőhiány kezelésére, és az egészségügyi
ellátáshoz való hozzáférés mindenki számára történő garantálása további
intézkedéseket tesz szükségessé. Egyes tagállamok jelentős
pénzösszegeket fektetnek az egészségügyi munkaerő biztosításába (BG, DE,
HU, MT, PL, SK). Magyarországon 90 000 egészségügyi szakember kapott
béremelést. Németország az egészségügyi szakemberek vidéki területeken
jelentkező hiányával kíván célzottan foglalkozni. Az egészségügyi
szolgáltatásokhoz való hozzáférés javítása több tagállam számára továbbra is
prioritás (DK, EL, FI, FR, LU, LV). Luxemburg „harmadik fél általi fizetési
rendszert” vezetett be az illetékes szociális hivatal által hivatalosan is
gazdaságilag kiszolgáltatott helyzetben lévőnek nyilvánított,
biztosítással rendelkező személyek számára. Görögországban bevezették az
egészségügyi utalványok ideiglenes rendszerét, amely a biztosítással nem
rendelkező polgárok számára hozzáférést biztosít az alapvető
egészségügyi szolgáltatásokhoz. Jóllehet a
költségvetési megszorítások gyakran érzékenyen érintik a tartós ápolási
szolgáltatásokat, a tagállamok lépéseket tesznek az ilyen szociális
szolgáltatások szervezésének javítása érdekében is. Egyes
tagállamokban (BG, SI) integrált megközelítésen alapuló, és a magas színvonalú
szociális szolgáltatások (ezen belül a tartós ápolási szolgáltatások)
nyújtásának javítását célzó nemzeti stratégiákat fogadtak el. A szlovén nemzeti
szociális védelmi program (2013–2020) minőségi és mennyiségi célokat
határoz meg általában a szociális rendszerek és konkrétan a szociális
szolgáltatások fejlesztésére vonatkozóan. Finnországban elfogadták a tartós
ápolási rendszerek reformját, amely megerősíti a rehabilitációs
szolgáltatások szerepét, és egyértelműen prioritásként kezeli az otthoni
ellátást a bentlakásos szolgáltatásokkal szemben. Számos tagállamban a tartós
ápolási szolgáltatások alulfejlettsége továbbra is jelentős mértékben
gátolja a nők munkavállalását és a növekedést, valamint az időskori
függőség elleni védelmet. A
felnőttkori szegénység korlátok közé kényszerítésére, illetve
csökkentésére irányuló fokozott erőfeszítések egyebek mellett a szociális
támogatási rendszerek alapvető átalakítását feltételezik. Egyes tagállamok a felnőttkori szegénység hatékonyabb kezelésére
irányuló politikájuk részeként aktiváló intézkedéseket vezetnek be, vagy
szigorítják azokat (ld. a munkaerő-piaci részvétellel foglalkozó
szakaszt). Több tagállamban folyamatban van vagy tervezés alatt áll a szociális
támogatási rendszer reformja (LT, CY, DK, EL, HR, IT, PL és RO). Litvánia 2012-ben
indította útjára a pénzbeli szociális segélyezés reformját a munkát vonzóvá
tévő ösztönzők fokozása, a szociális támogatás és az aktiváló
intézkedések közötti kapcsolatok erősítése, az intézkedések célzottabbá
tétele, valamint a helyi munkaügyi hivatalok és az önkormányzatok közötti
együttműködés javítása érdekében. Olaszországban jelenleg zajlik a
rászorultságot megállapító fő mechanizmus reformjának végrehajtása. A
rendelkezés célja az eszköz oly módon történő fejlesztése, hogy célzottabb
támogatást lehessen nyújtani, valamint hogy méltányosabb legyen az
adókönnyítések és a társadalmi juttatások elosztása. Olaszország ezenkívül
elindította a „új társadalombiztosítási kártya” elnevezésű kísérleti
projektet – egy minimálbérrendszert, amelyet a későbbiekben össze kell
majd kapcsolni a munkaerő-piaci aktiválási politikákkal. Szociális
támogatási rendszere reformjának részeként Ciprus is tervezi garantált
minimálbérrendszer bevezetését (amely végül a jelenlegi állami támogatási
rendszer helyébe lép majd). Görögország minimálbérrendszer bevezetésére
irányuló kísérleti program indítását tervezi. Néhány tagállam (BE, EE, ES, HU,
MT, UK) lépéseket tett az adminisztratív eljárások egyszerűsítésére. Az
erőfeszítések ellenére még mindig sok a tennivaló a tagállamok szintjén
ahhoz, hogy a megfelelő jövedelemtámogatás, a befogadó munkaerőpiacok
és a szolgáltatásokhoz való hozzáférés helyes kombinációja megvalósulhasson. A
tagállamok speciális befogadási programokat hoztak létre a különösen hátrányos
helyzetű, valamint a hajléktalanság és a lakhatásból való kirekesztettség
által sújtott személyek számára. Több tagállam –
különösen párbeszéd szervezésének céljából –újragondolta vagy
továbbfejlesztette nemzeti romaintegrációs stratégiáját vagy konkrét integrált
szakpolitikai intézkedéseit (AT, BE, BG, CZ, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE,
IT, LV, NL, RO, SE, SI, UK). Annak érdekében, hogy hatékonyan vehesse fel a
harcot a hajléktalanság ellen, Luxemburg egy integrált, nem kriminalizáló, a
lakhatás kérdését középpontba állító hajléktalanstratégiát indított útjára,
melynek fókuszában a megelőzés, a hosszú távú hajléktalanság
visszaszorítása és a hajléktalanok lakhatáshoz és minőségi szociális
szolgáltatásokhoz való hozzáférése áll. Több tagállam (ES, FR, SK) vezetett be
az alacsony jövedelmű háztartások számára megfizethető szociális és
bérlakások gyarapítását célzó vagy a szegregáció elleni küzdelmet szolgáló
intézkedéseket (HU). Hollandiában jövedelemfüggő bérletidíj-emelést
vezettek be a szociális lakásszektorban, Belgiumban pedig bérletidíj-támogatást
nyújtanak azok számára, akiknek szociális lakás iránti kérelme hosszú ideje
várólistán van. 3. A KULCSFONTOSSÁGÚ FOGLALKOZTATÁSI ÉS
SZOCIÁLIS MUTATÓK EREDMÉNYTÁBLÁJA A
gazdasági és monetáris unió szociális dimenziójának megerősítéséről
szóló közleményében[25] a
Bizottság javaslatot tett a kulcsfontosságú foglalkoztatási és szociális
mutatókból álló, a közös foglalkoztatási jelentés tervezetében alkalmazandó
eredménytáblára. Az eredménytábla öt kiemelt mutatóból áll, melyek a
következők: munkanélküliségi ráta (15–74 évesek korcsoportja); a
NEET-arány a fiatalok munkanélküliségi rátájával összefüggésben (15–24 évesek
korcsoportja); a háztartások rendelkezésre álló reál bruttó jövedelme; a
szegénységi küszöb alatt élők aránya (15–64 évesek korcsoportja) és a
jövedelmi egyenlőtlenségek (S80/S20 arány). Az eredménytábla nagyobb
átláthatóságot teremt, és megkönnyíti azoknak a főbb foglalkoztatási és
szociális trendeknek[26] az
azonosítását, amelyek érinthetik a gazdasági és monetáris unió zavartalan
működését, és az európai szemeszter keretében szorosabb figyelemmel
kísérést igényelhetnek[27]. 2013.
októberi ülésén az Európai Tanács azt a következtetést vonta le, hogy a
Bizottság iránymutatásai mentén, a releváns szakbizottságokban folytatandó
megfelelő munkát követően a közös foglalkoztatási jelentésben egy új
foglalkoztatási és társadalmi eredménytáblát kell bevezetni azzal a céllal,
hogy a Tanácsnak a decemberi ülésén történő határozathozatalát
követően ezeket az új eszközöket már a 2014-es európai szemeszterben
használni lehessen[28]. Gazdasági
sokkhatás esetén fennáll annak a veszélye, hogy eredményes szakpolitikai
válaszlépések hiányában a monetáris unióban foglalkoztatási és szociális
problémák alakulnak ki, ami tartós egyenlőtlenségeket és romlást
eredményezhet az Európai Unió egészének alapvető gazdasági tényezőiben.
A súlyos gazdasági és szociális problémák más tagállamokra való
továbbgyűrűzésének főbb csatornái a belső kereskedelem és a
nemzetközi versenyképesség romlásához vezető humántőke-veszteség.
Ezért a tagállamoknak érdekükben áll a foglalkoztatási és szociális kihívások
kellő időben történő és eredményes kezelése[29]. Az ebben a szakaszban
foglalt elemzés a fenti közleményben bevezetett öt kiemelt mutatón alapul[30]. Az eredménytáblában foglaltakat nem
gépiesen kell feldolgozni, és részletesebb értelmezésükhöz a meglévő
eszközökre (a közös értékelési keretre, a foglalkoztatási
teljesítményértékelésre és a szociális védelmi teljesítményértékelésre) és
olyan egyezményes adathalmazokra érdemes támaszkodni, mint az európai
munkaerő-piaci felmérés és a jövedelmekre és életkörülményekre vonatkozó
uniós statisztikák[31]. Az ezen új
eredménytáblával kimutatott széttartó tendenciákat, valamint a negatív
trendekkel, a nyugtalanító foglalkoztatottsági szinttel és a szociális
problémákkal való szembenézés lehetséges módjait tovább fogják elemezni –
további mutatók még részletekbe menőbb alkalmazásával – a 2014. évi
európai szemeszter alkalmával, így a multilaterális felügyeleti folyamat
részeként és az országspecifikus ajánlások megfogalmazásakor is. A következő
alszakaszokban az Európai Unión belül a közelmúltban megfigyelhető,
egymástól széttartó társadalmi-gazdasági trendek áttekintése következik,
amelynek részeként az öt mutató mindegyike esetében számba vesszük az egyes
országok legfigyelemreméltóbb fejleményeit. Végezetül a mellékletben található
táblázatok valamennyi uniós tagállam esetében mutatónkénti áttekintést
nyújtanak a helyzetről, valamint áttekintést nyújtanak a foglalkoztatási
teljesítményértékelés alapján azonosítható foglalkoztatási kihívásokról és a
szociális védelmi teljesítményértékelés alapján azonosítható szociális
trendekről is. Az esetlegesen aggasztó
foglalkoztatási és szociális fejlemények, valamint az Európai Unión belül
egyenlőtlenségekhez vezető és további elemzést, valamint esetleg
erőteljesebb szakpolitikai fellépést igénylő számadatok
háromféleképpen is tetten érhetők: ·
egy
adott tagállam mutatóinak a korábbi időszakokhoz (múltbeli trendekhez)
mért változása; ·
az
ugyanazon évre vonatkozó uniós és az euróövezetbeli átlagértékekhez mért
különbség egy adott tagállamban (pillanatfelvétel a foglalkoztatásbeli és
szociális egyenlőtlenségekről); ·
egy
adott tagállam mutatóinak egyik évről a másikra mért változása,
összehasonlításban az uniós és euróövezetbeli értékek változásával (a
társadalmi-gazdasági konvergencia/divergencia dinamikájára enged
következtetni). 3.1.
Munkanélküliségi ráta – változás és szint Az
euróövezet „északi és központi”, illetve „déli és perifériás” térségének[32] munkanélküliségi rátája közötti
szakadék riasztó ütemben növekszik 2008 óta, és mostanra eléri a 10,2
százalékpontot, míg az euróövezeten kívül 1,7 százalékpont az északi és a
perifériás rész közötti eltérés. A 2000-es évek közepén a valutaunió közvetve
elősegítette tagállamai munkanélküliségi rátájának konvergenciáját, ami
különösen annak tudható be, hogy az euró bevezetése után a „perifériás”
országokba irányuló jelentős tőkebeáramlás kapcsán megnőtt a
kereslet. A pénzügyi és gazdasági válság azonban sokkal nagyobb léptékű
eltéréseket eredményezett a munkanélküliségi ráták tekintetében, részben az
adósságcsökkentés folyamatának lassúsága és a „periféria” fellendülési
kilátásainak bizonytalansága miatt, amely maga is megdrágította a
hitelfelvételt ezen országok számára. I.
ábra: Munkanélküliségi ráta (15–74 évesek korcsoportja) az euróövezeten belüli
és kívüli tagállamok csoportjai szerint 2000 óta Forrás:
Eurostat (munkaerő-felmérés), a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a
Társadalmi Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok Ahogy a melléklet
táblázatainak adataiból látható, munkanélküliség szempontjából öt tagállam (HR,
CY, EL, PT és ES) helyzete a legaggasztóbb. Ezekben az országokban a
munkanélküliségi ráta messze felülmúlja az uniós és az euróövezetbeli átlagot.
A munkanélküliség növekedése ráadásul viszonylag gyors volt a múltbeli
trendekhez és a többi tagállamhoz viszonyítva (innen ered a széttartó
tendencia). Olaszország, Hollandia és Szlovénia munkanélküliségi rátája más-más
kiindulópontról jutott a mostani szintjére. Ez a szint nem mondható
szélsőségesnek, az elmúlt évek növekedése azonban jelentős volt. 3.2.
Ifjúsági munkanélküliségi ráta és NEET-ráta (nem foglalkoztatott, oktatásban és
képzésben nem részesülő fiatalok aránya) – változás és szint Az euróövezet déli és
perifériás térségében a fiatalok munkanélkülisége 2008-ban jelentős
növekedésnek indult, és 2012-re 40% fölé emelkedett. Ezzel szemben az
euróövezet északi és központi országainak a munkanélküliségi rátája
többé-kevésbé stabil maradt, így 2012-re a tagállamok két csoportja közötti
szakadék meghaladta a 25 százalékpontot. A fejlemények a többi tagállamban is
negatívak voltak, de kevésbé, mint a déli, illetve perifériás országokban. A
nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülők aránya a 15–24
évesek körében elérte a 19%-ot az euróövezet déli és perifériás részében, míg
az északi és központi térségben 9,2%-os volt, és az országok e két csoportja
között a szakadék továbbra is nő, a munkanélküliség alakulásához hasonló
mintát követve. A fiatalok munkanélkülisége és inaktivitása különösen aggasztó,
mert megrázó hatását az érintettek későbbi alkalmazhatósága és
termelékenysége sínyli meg. A fiatalok munkanélküliségének és a NEET-rátának a
jelenlegi széttartó tendenciái azzal fenyegetnek, hogy hosszabb távon az
alapvető társadalmi-gazdasági tényezők még nagyobb
egyenlőtlenségeit eredményezik a monetáris unión és az Európai Unión
belül. IIa. ábra: Ifjúsági munkanélküliségi ráta (15-24 évesek
korcsoportja) az euróövezeten belüli és kívüli tagállamok csoportjai szerint
2007 óta Forrás:
Eurostat, oktatási és képzési statisztikák, a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek
és a Társadalmi Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok IIb.
ábra: NEET-ráták (15-24 évesek korcsoportja) az euróövezeten belüli és kívüli
tagállamok csoportjai szerint 2007 óta Forrás:
Eurostat, oktatási és képzési statisztikák, a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek
és a Társadalmi Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok Az eredménytábla számadatai alapján (lásd a mellékletben
foglalt táblázatokat) a fiatalok helyzete több tagállamban is vészjósló. Az
ifjúsági munkanélküliség szintje és alakulása egyaránt aggasztó Cipruson,
Görögországban, Spanyolországban, Olaszországban, Portugáliában és
Horvátországban. Szlovéniában és – kisebb mértékben – Belgiumban az ifjúsági
munkanélküliségnek inkább az alakulása, mint a szintje aggasztó, míg
Szlovákiára éppen ennek ellenkezője (nagyarányú ifjúsági munkanélküliség)
áll. A NEET-rátáknak mind a szintje, mind az alakulása aggasztó Görögországban
és Olaszországban. Bulgáriában, Írországban és Spanyolországban a szint a
kirívó, míg Ciprus, Luxemburg, Magyarország, Portugália és Szlovénia esetében a
közelmúltbeli trend. 3.3.
A háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelmének változása reálértékben A válság éveiben a háztartások jövedelme
(a háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelmének növekedési rátája
alapján) az euróövezet északi és központi részében – bár lassabb ütemben, de –
tovább nőtt (a 2010. év kivételével), míg a periféria országaiban reálértékben
mérve stagnált vagy hanyatlásnak indult 2009 után. A háztartások jövedelmére
főként az hatott rosszul, hogy csökkenni kezdtek a munkaerő-piaci
jövedelmek, és idővel meggyengültek az ezt ellensúlyozó automatikus
stabilizáló mechanizmusok. Ezenkívül a költségvetési megszorítások – melyek
főleg az euróövezet déli, illetve perifériás országaira összpontosultak –
kihatottak a foglalkoztatottságra, az adórendszerek és a juttatási rendszerek
módosulása, valamint a közszféra munkabéreinek lefaragása következtében pedig
jelentősen visszaesett a háztartások reáljövedelmének szintje. Ez
vélhetően tovább mélyítette az euróövezeten belüli
egyenlőtlenségeket. III.
ábra: A háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelmének reálértékben mért
változása az euróövezeten belüli és kívüli tagállamok csoportjai szerint 2002
óta Forrás:
Eurostat, nemzeti számlák, a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi
Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok A háztartások
rendelkezésre álló bruttó jövedelmének reálértékben mért alakulása egyszerre
mutat nagy szórást és növekvő széttartást a tagállamok körében. A 2012.
évi adatok tanúsága szerint nem kevesebb mint 11 tagállamban mutatott
jelentősen negatív tendenciát a háztartások rendelkezésre álló bruttó
jövedelme: Görögországban az előző évihez képest 10%-kal csökkent,
Cipruson pedig több mint 8%-kal. Olaszország, Magyarország, Hollandia,
Portugália, Románia (2011. évi adat), Szlovénia és Spanyolország esetében a
hanyatlás 3% és 5% között alakult, míg Szlovákiában 1–2% körüli volt a
visszaesés. Az ilyen, egyik évről a másikra kimutatható csökkenés
különösen figyelemre méltó, mivel a háztartások rendelkezésre álló jövedelme
több évtizede folyamatosan nőtt, még ha csekély mértékben is, vagy a
gazdasági növekedés következtében, vagy – visszaesések alkalmával – a rövid
távú automatikus kiigazító mechanizmusoknak köszönhetően, így csak elég
kivételesen fordult elő visszaesés az előző évhez képest. 3.4.
A szegénységi küszöb alatt élők aránya a munkaképes korú népességen belül
– változás és szint; Sok tagállamban van
növekvőben a szegénységi küszöb alatt élők aránya. Az Európai Unió
déli és perifériás térségeiben – az euróövezeten belüli és kívüli országokban
egyaránt – jelentős növekedés tapasztalható 2008 óta, miközben már eleve
nagyarányú volt az elszegényedéstől való fenyegetettség. 2009 óta már az
euróövezet északi és központi tagállamaiban is növekszik a szegénységi küszöb
alatt élők aránya, bár alacsonyabb szintről indult. A tartósan
negatív vagy a nullához közeli GDP-növekedés, a hosszú távú munkanélküliség
növekedése és az automatikus stabilizáló mechanizmusoknak az idők során
bekövetkezett gyengülése most már ezekben az országokban is hatással van az
elszegényedés kockázatára. IV. ábra: A szegénységi
küszöb alatt élő munkaképes korúak aránya (15-64 évesek korcsoportja) az
euróövezeten belüli és kívüli tagállamok csoportjai szerint 2004 óta[33] Forrás:
Eurostat, EU-SILC, a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi
Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok – az évek a
jövedelem évét jelölik. A
szegénységi küszöb alatt élők aránya 2010 és 2011 között a következő
országokban mutat növekvő tendenciát: BG, EE, ES, FR, IT, HU, RO és SK.
Görögországban, Lettországban és Litvániában a gazdasági és monetáris unió
átlagához képest igen magas a szegénységi küszöb alatt élők aránya, de a
szóban forgó időszakban nem nőtt jelentősen. A fejlemények
különösen aggasztóak Spanyolországban és Romániában, mivel a szegénység ezekben
az országokban egyszerre nagyarányú és rövid időn belül jelentős
növekedést mutatott. 3.5.
Egyenlőtlenségek (S80/S20 arány) – változás és szint[34] Egyre nagyobbak a
jövedelmi egyenlőtlenségek a tagállamok között és azokon belül, különösen
az Európai Unió déli és perifériás részében. Ezek éppen azok a tagállamok, ahol
a munkanélküliség a legnagyobb mértékben ugrott meg. Az egyenlőtlenségek
fokozódását előmozdította, hogy a válság számos tagállamban
felerősítette a bérek polarizálódásának és a munkaerőpiac
szegmentálódásának hosszú távú trendjét, ugyanakkor gyengült az adórendszerek
és juttatási rendszerek újraelosztó jellege is. A nagyarányú (és leginkább a
munkaerőpiac alsó szegmensében növekvő) munkanélküliség és esetenként
a költségvetési konszolidáció[35] is
magyarázatul szolgálhat az egyenlőségek jelentős fokozódására, amely
a munkaerő-piaci válságtól leginkább sújtott országokban volt
megfigyelhető. V.
ábra Egyenlőtlenségek (S80/S20 arány) az euróövezeten belüli és kívüli
tagállamok csoportjai szerint 2005 óta Forrás:
Eurostat, EU-SILC, a Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi
Befogadás Főigazgatóságának számításai; súlyozott átlagok – az évek a
jövedelem évét jelölik. Az egyenlőtlenség
(S80/S20 arány) tekintetében nagy a szórás és egyre nagyobb a széttartás a
tagállamok körében. A 2011. évi adatok alapján Bulgária mindhárom szempontból –
változás az előző évhez képest, eltérés a gazdasági és monetáris unió
átlagától, a tagállamban egyik évről a másikra tapasztalható változás az
uniós, illetve euróövezetbeli változáshoz viszonyítva – figyelmet érdemel.
Észtország, Görögország, Olaszország és Magyarország esetében az éves változás
kirívó (az egyenlőtlenségi arányszám 0,3–0,5 százalékponttal romlott),
Románia, Lettország és Spanyolország pedig az euróövezet átlagától tér el jelentősen
(az egyenlőtlenségi arányszám emelkedése eléri vagy meghaladja a 1,2
százalékpontot). 1.
melléklet: A kulcsfontosságú foglalkoztatási és szociális mutatók
eredménytáblája, valamint viszonyítási alapként az uniós és
euróövezetbeli átlagértékek || Munkanélküliségi ráta || Ifjúsági munkanélküliség || A háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelmének reálértékben mért növekedése || A szegénységi küszöb alatt élők aránya || Egyenlőtlenségek – S80/S20 arány || Ifjúsági munkanélküliségi ráta || NEET-ráta || Változás az előző évhez képest (2012. első félév–2013. első félév) || Eltérés az uniós átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2012. első félév–2013. első félév) || Eltérés az uniós átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2011–2012) || Eltérés az uniós átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2011–2012) || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2010-2011) || Eltérés az uniós átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2010-2011) || Eltérés az uniós átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az uniós változáshoz viszonyítva EU-27 || 0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,3 || 0,0 || 0,0 || -0,9 || 0,0 || 0,8 || 0,0 || 0,0 || 0,0 || 0,0 || 0,0 EA-17 || 0,9 || 1,2 || 0,4 || 1,4 || 0,6 || 0,7 || 0,6 || 0,0 || 0,3 || -1,7 || -0,7 || 1,0 || 0,2 || 0,2 || 0,1 || 0,0 || 0,1 BE || 1,0 || -2,5 || 0,4 || 3,3 || 0,0 || 2,6 || 0,5 || -0,9 || 0,2 || -0,4 || 0,5 || 0,8 || -3,1 || 0,0 || 0,0 || -1,1 || 0,0 BG || 0,8 || 2,0 || 0,2 || -0,1 || 5,1 || -0,8 || -0,3 || 8,3 || -0,6 || : || : || 2,2 || 2,2 || 1,4 || 0,6 || 1,5 || 0,6 CZ || 0,3 || -3,8 || -0,4 || -0,6 || -4,4 || -1,3 || 0,6 || -4,3 || 0,3 || 0,3 || 1,2 || 1,0 || -6,9 || 0,2 || 0,0 || -1,5 || 0,0 DK || -0,8 || -4,0 || -1,4 || -2,3 || -10,9 || -3,0 || 0,3 || -6,6 || 0,0 || -0,9 || 0,0 || 0,2 || -2,9 || -0,6 || 0,0 || -0,6 || 0,0 DE || -0,2 || -5,6 || -0,8 || -0,3 || -15,5 || -0,9 || 0,2 || -5,5 || -0,1 || 0,7 || 1,6 || 0,8 || 0,4 || 0,0 || 0,0 || -0,5 || 0,0 EE || -1,7 || -2,2 || -2,3 || -4,0 || -5,3 || -4,7 || 0,7 || -0,7 || 0,4 || 2,4 || 3,3 || 2,4 || 2,0 || 1,6 || 0,3 || 0,3 || 0,3 IE || -1,2 || 2,9 || -1,8 || -3,2 || 4,9 || -3,8 || -0,1 || 5,5 || -0,4 || 5,7 || 6,7 || 0,5 || -0,9 || -0,3 || -0,1 || -0,4 || -0,1 EL || 4,1 || 16,1 || 3,5 || 6,1 || 36,1 || 5,5 || 2,9 || 7,1 || 2,6 || -9,6 || -8,7 || 1,0 || 4,0 || 0,2 || 0,4 || 1,0 || 0,4 ES || 2,2 || 15,5 || 1,6 || 3,9 || 32,2 || 3,3 || 0,3 || 5,6 || 0,0 || -5,2 || -4,2 || 1,5 || 4,5 || 0,7 || -0,1 || 2,1 || -0,1 FR || 0,8 || -0,1 || 0,2 || 2,1 || 2,4 || 1,4 || 0,2 || -1,0 || -0,1 || -0,3 || 0,6 || 1,1 || -2,5 || 0,3 || 0,1 || -0,4 || 0,1 HR || 1,9 || 6,1 || 1,3 || 12,2 || 28,1 || 11,5 || 1 || 3,5 || 0,7 || : || : || 0,7 || 3,1 || -0,1 || -0,2 || 0,4 || -0,2 IT || 1,7 || 1,1 || 1,1 || 4,5 || 15,6 || 3,8 || 1,3 || 7,9 || 1,0 || -4,5 || -3,6 || 1,6 || 2,5 || 0,8 || 0,4 || 0,6 || 0,4 CY || 4,3 || 4,3 || 3,7 || 11,2 || 13,8 || 10,5 || 1,4 || 2,8 || 1,1 || -8,0 || -7,0 || -0,4 || -4,5 || -1,2 || -0,2 || -0,7 || -0,2 LV || -3,6 || 1,1 || -4,2 || -8,2 || -2,2 || -8,9 || -1,1 || 1,7 || -1,4 || 4,9 || 5,8 || -0,3 || 4,2 || -1,1 || -0,3 || 1,6 || -0,3 LT || -1,5 || 1,4 || -2,1 || -5,5 || -0,6 || -6,1 || -0,4 || -2,1 || -0,7 || : || : || -1,6 || 4,2 || -2,4 || -1,5 || 0,8 || -1,5 LU || 0,6 || -5,3 || 0,0 || 0,2 || -4,7 || -0,4 || 1,2 || -7,3 || 0,9 || : || : || -0,8 || -2,9 || -1,6 || -0,1 || -1,0 || -0,1 HU || -0,4 || -0,3 || -1,0 || 0,5 || 4,9 || -0,1 || 1,4 || 1,5 || 1,1 || -3,0 || -2,0 || 1,7 || -2,4 || 0,9 || 0,5 || -1,1 || 0,5 MT || 0,1 || -4,4 || -0,5 || -0,5 || -9,5 || -1,2 || 0,5 || -2,1 || 0,2 || : || : || 0,2 || -2,9 || -0,6 || -0,2 || -0,9 || -0,2 NL || 1,4 || -4,5 || 0,8 || 1,4 || -12,7 || 0,7 || 0,5 || -8,9 || 0,2 || -3,1 || -2,2 || 0,4 || -5,5 || -0,4 || 0,1 || -1,2 || 0,1 AT || 0,6 || -6,1 || 0,0 || 0,0 || -14,6 || -0,6 || -0,4 || -6,7 || -0,7 || 1,4 || 2,3 || 0,3 || -5,0 || -0,5 || 0,1 || -1,2 || 0,1 PL || 0,6 || -0,4 || 0,0 || 1,1 || 3,8 || 0,4 || 0,2 || -1,4 || -0,1 || 0,4 || 1,4 || 0,2 || 1,1 || -0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,0 PT || 2,1 || 6,4 || 1,5 || 3,6 || 16,6 || 3,0 || 1,4 || 0,9 || 1,1 || -3,0 || -2,1 || 0,5 || 0,2 || -0,3 || 0,1 || 0,7 || 0,1 RO || 0,1 || -3,7 || -0,5 || -0,3 || -0,1 || -0,9 || -0,6 || 3,6 || -0,9 || -4,3* || -4,2* || 1,8 || 5,0 || 1,0 || 0,2 || 1,2 || 0,2 SI || 2,3 || -0,3 || 1,7 || 5,3 || 0,1 || 4,6 || 2,2 || -3,9 || 1,9 || -3,8 || -2,9 || 0,7 || -4,3 || -0,1 || 0,1 || -1,5 || 0,1 SK || 0,4 || 3,3 || -0,2 || 0,4 || 10,5 || -0,3 || 0 || 0,6 || -0,3 || -2,3 || -1,4 || 1,2 || -3,6 || 0,4 || 0,0 || -1,2 || 0,0 FI || 0,4 || -2,8 || -0,2 || 1,1 || -3,3 || 0,4 || 0,2 || -4,6 || -0,1 || 0,3 || 1,2 || 0,5 || -3,2 || -0,3 || 0,1 || -1,3 || 0,1 SE || 0,3 || -2,9 || -0,4 || 1,1 || 0,8 || 0,4 || 0,3 || -5,4 || 0,0 || 2,9 || 3,9 || 0,6 || -3,5 || -0,2 || 0,1 || -1,4 || 0,1 UK || -0,3 || -3,2 || -0,9 || -0,6 || -2,5 || -1,3 || -0,3 || 0,8 || -0,6 || 2,2 || 3,1 || -0,8 || -1,9 || -1,6 || -0,1 || 0,3 || -0,1 * Románia esetében a háztartások rendelkezésre
álló bruttó jövedelmére vonatkozó legfrissebb adat 2010–211-re vonatkozik.
|| Munkanélküliségi ráta || Ifjúsági munkanélküliség || A háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelmének reálértékben mért növekedése || A szegénységi küszöb alatt élők aránya || Egyenlőtlenségek – S80/S20 arány || Ifjúsági munkanélküliségi ráta || NEET-ráta || Változás az előző évhez képest (2012. első félév–2013. első félév) || Eltérés az euróövezetbeli átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2012. első félév–2013. első félév) || Eltérés az euróövezetbeli átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2011–2012) || Eltérés az euróövezetbeli átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2011–2012) || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2010-2011) || Eltérés az euróövezetbeli átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva || Változás az előző évhez képest (2010-2011) || Eltérés az euróövezetbeli átlagtól || Az előző évhez mért tagállami változás az euróövezetbeli változáshoz viszonyítva EU-27 || 0,6 || -1,2 || -0,4 || 0,6 || -0,6 || -0,7 || 0,3 || 0 || -0,3 || -0,9 || 0,7 || 0,8 || -0,2 || -0,2 || 0,0 || 0,0 || -0,1 EA- 17 || 0,9 || 0,0 || 0,0 || 1,4 || 0,0 || 0,0 || 0,6 || 0 || 0 || -1,7 || 0,0 || 1,0 || 0,0 || 0,0 || 0,1 || 0,0 || 0,0 BE || 1,0 || -3,7 || 0,0 || 3,3 || -0,7 || 1,9 || 0,5 || -0,9 || -0,1 || -0,4 || 1,3 || 0,8 || -3,3 || -0,2 || 0,0 || -1,1 || -0,1 BG || 0,8 || 0,9 || -0,1 || -0,1 || 4,5 || -1,5 || -0,3 || 8,3 || -0,9 || : || : || 2,2 || 2,0 || 1,2 || 0,6 || 1,5 || 0,5 CZ || 0,3 || -5,0 || -0,7 || -0,6 || -5,0 || -2,0 || 0,6 || -4,3 || 0 || 0,3 || 2,0 || 1,0 || -7,1 || 0,0 || 0,0 || -1,5 || -0,1 DK || -0,8 || -5,1 || -1,7 || -2,3 || -11,6 || -3,7 || 0,3 || -6,6 || -0,3 || -0,9 || 0,7 || 0,2 || -3,1 || -0,8 || 0,0 || -0,6 || -0,1 DE || -0,2 || -6,7 || -1,1 || -0,3 || -16,2 || -1,7 || 0,2 || -5,5 || -0,4 || 0,7 || 2,3 || 0,8 || 0,2 || -0,2 || 0,0 || -0,5 || -0,1 EE || -1,7 || -3,4 || -2,6 || -4,0 || -5,9 || -5,4 || 0,7 || -0,7 || 0,1 || 2,4 || 4,0 || 2,4 || 1,8 || 1,4 || 0,3 || 0,3 || 0,2 IE || -1,2 || 1,7 || -2,2 || -3,2 || 4,2 || -4,5 || -0,1 || 5,5 || -0,7 || 5,7 || 7,4 || 0,5 || -1,1 || -0,5 || -0,1 || -0,4 || -0,2 EL || 4,1 || 15,0 || 3,2 || 6,1 || 35,4 || 4,7 || 2,9 || 7,1 || 2,3 || -9,6 || -7,9 || 1,0 || 3,8 || 0,0 || 0,4 || 1,0 || 0,3 ES || 2,2 || 14,4 || 1,2 || 3,9 || 31,6 || 2,6 || 0,3 || 5,6 || -0,3 || -5,2 || -3,5 || 1,5 || 4,3 || 0,5 || -0,1 || 1,8 || -0,2 FR || 0,8 || -1,3 || -0,2 || 2,1 || 1,8 || 0,7 || 0,2 || -1 || -0,4 || -0,3 || 1,3 || 1,1 || -2,7 || 0,1 || 0,1 || -0,4 || 0,0 HR || 1,9 || 4,9 || 0,9 || 12,2 || 27,5 || 10,8 || 1 || 3,5 || 0,4 || : || : || 0,7 || 2,9 || -0,3 || -0,2 || 0,4 || -0,3 IT || 1,7 || -0,1 || 0,8 || 4,5 || 14,9 || 3,1 || 1,3 || 7,9 || 0,7 || -4,5 || -2,8 || 1,6 || 2,3 || 0,6 || 0,4 || 0,6 || 0,3 CY || 4,3 || 3,2 || 3,4 || 11,2 || 13,1 || 9,8 || 1,4 || 2,8 || 0,8 || -8,0 || -6,3 || -0,4 || -4,7 || -1,4 || -0,2 || -0,7 || -0,3 LV || -3,6 || -0,1 || -4,5 || -8,2 || -2,8 || -9,6 || -1,1 || 1,7 || -1,7 || 4,9 || 6,6 || -0,3 || 4,0 || -1,3 || -0,3 || 1,6 || -0,4 LT || -1,5 || 0,2 || -2,5 || -5,5 || -1,3 || -6,8 || -0,4 || -2,1 || -1 || : || : || -1,6 || 4,0 || -2,6 || -1,5 || 0,8 || -1,6 LU || 0,6 || -6,5 || -0,4 || 0,2 || -5,4 || -1,2 || 1,2 || -7,3 || 0,6 || : || : || -0,8 || -3,1 || -1,8 || -0,1 || -1,0 || -0,2 HU || -0,4 || -1,4 || -1,4 || 0,5 || 4,3 || -0,9 || 1,4 || 1,5 || 0,8 || -3,0 || -1,3 || 1,7 || -2,6 || 0,7 || 0,5 || -1,1 || 0,4 MT || 0,1 || -5,6 || -0,9 || -0,5 || -10,1 || -1,9 || 0,5 || -2,1 || -0,1 || : || : || 0,2 || -3,1 || -0,8 || -0,2 || -0,9 || -0,3 NL || 1,4 || -5,6 || 0,4 || 1,4 || -13,3 || 0,0 || 0,5 || -8,9 || -0,1 || -3,1 || -1,4 || 0,4 || -5,7 || -0,6 || 0,1 || -1,2 || 0,0 AT || 0,6 || -7,3 || -0,4 || 0,0 || -15,2 || -1,4 || -0,4 || -6,7 || -1 || 1,4 || 3,1 || 0,3 || -5,2 || -0,7 || 0,1 || -1,2 || 0,0 PL || 0,6 || -1,5 || -0,3 || 1,1 || 3,2 || -0,3 || 0,2 || -1,4 || -0,4 || 0,4 || 2,1 || 0,2 || 0,9 || -0,8 || 0,0 || 0,0 || -0,1 PT || 2,1 || 5,3 || 1,2 || 3,6 || 16,0 || 2,3 || 1,4 || 0,9 || 0,8 || -3,0 || -1,3 || 0,5 || 0,0 || -0,5 || 0,1 || 0,7 || 0,0 RO || 0,1 || -4,8 || -0,9 || -0,3 || -0,8 || -1,6 || -0,6 || 3,6 || -1,2 || -4,3* || -4,0* || 1,8 || 4,8 || 0,8 || 0,2 || 1,2 || 0,1 SI || 2,3 || -1,5 || 1,4 || 5,3 || -0,5 || 3,9 || 2,2 || -3,9 || 1,6 || -3,8 || -2,2 || 0,7 || -4,5 || -0,3 || 0,1 || -1,5 || 0,0 SK || 0,4 || 2,1 || -0,6 || 0,4 || 9,9 || -1,0 || 0 || 0,6 || -0,6 || -2,3 || -0,6 || 1,2 || -3,8 || 0,2 || 0,0 || -1,2 || -0,1 FI || 0,4 || -4,0 || -0,5 || 1,1 || -3,9 || -0,3 || 0,2 || -4,6 || -0,4 || 0,3 || 2,0 || 0,5 || -3,4 || -0,5 || 0,1 || -1,3 || 0,0 SE || 0,3 || -4,0 || -0,7 || 1,1 || 0,1 || -0,3 || 0,3 || -5,4 || -0,3 || 2,9 || 4,6 || 0,6 || -3,7 || -0,4 || 0,1 || -1,4 || 0,0 UK || -0,3 || -4,3 || -1,3 || -0,6 || -3,1 || -2,0 || -0,3 || 0,8 || -0,9 || 2,2 || 3,9 || -0,8 || -2,1 || -1,8 || -0,1 || 0,3 || -0,2 * Románia esetében a háztartások rendelkezésre
álló bruttó jövedelmére vonatkozó legfrissebb adat 2010–211-re vonatkozik. 2. melléklet: A kulcsfontosságú
foglalkoztatási kihívások és a kiemelkedően jó munkaerő-piaci
eredmények áttekintése a foglalkoztatási teljesítményértékelés alapján (C=kihívás; G=jó
munkaerő-piaci eredmény) – elfogadva: 2013. június[36] 3.
melléklet: Összefoglaló áttekintés a szociális védelmi teljesítményértékelés[37] szerinti „figyelemmel kísérendő
szociális trendekről”
– elfogadva: 2013. január || Megjegyzés: A jobb oldali táblázatban
piros háttérrel vannak kiemelve a 2010–2011-es időszak figyelemmel
kísérendő – vagyis a tagállamoknak több mint harmadában romló tendenciájú
– szociális trendjei [1] Ez a szakasz részben a
foglalkoztatásról és társadalmi helyzetről szóló, 2013. márciusi uniós
negyedéves áttekintésben foglalt részletes elemzésen alapul. Az oktatásra,
képzésre és képzettségre vonatkozó részletekkel kapcsolatban lásd az Oktatási
és Képzési Figyelő 2013-as kiadását. [2] A harmadik országbeli
állampolgárok munkanélküliségi rátája 2012-ben 21,3% -ot ért el, szemben a
2011-es 20,0%-kal és a 2008-as 14,4%-kal. [3] Görögország esetében adatok csak
júliusig állnak rendelkezésre. [4] Az Álláshelyfigyelő legfrissebb száma
szerint az újonnan felvettek az egészségügyi személygondozási területén
foglalkoztatottak után a szoftverfejlesztők és -elemzők, a titkárok
és szakosodott titkárok, a bányászati, gyártási és építőipari művezetők,
valamint az általános iskolai tanárok és óvodapedagógusok közül kerültek ki. [5] A munkábaállási arány az új munkahelyen
kezdő munkavállalók száma a munkanélküliek számhoz viszonyítva. A
álláselhagyási arány az állásukat elhagyó munkavállalók száma a
foglalkoztatottak számához viszonyítva. [6] „Az európai munkaerőpiac
alakulása 2013-ban”, Európai Bizottság [7] Például: „Future Skills Supply and
Demand in Europe”(A készségek jövőbeli kereslete és kínálata Európában)
Európai Szakképzésfejlesztési Központ (Cedefop) [8] 2013 októberében az OECD és a
Bizottság közzétette a felnőttek szakismereteire vonatkozó új felmérés
eredményeit Survey on Adult Skills (PIAAC), European Commission, OECD. [9] Lásd pl. „Is Aggregate Demand
Wage-Led or Profit-Led? National and Global Effects” (Az aggregát kereslet
bér-, vagy profitvezérelt? Nemzeti és globális hatások), International Labour
Office (Nemzetközi Munkaügyi Szervezet), Conditions of Work and Employment
Series (A munka és a foglalkoztatás feltételei sorozat) No. 40, Genf, 2012. [10] Lásd Quarterly Report on the
Euro Area (Negyedéves jelentés az euroövezetről), Európai Bizottság,
12. kötet, 2013/3. szám [11] Forrás: Garnier et al. (2103):
Recent Reforms of Tax Systems in the EU: Good and Bad News. (Adórendszerek
újabb reformja az EU-ban, jó és rossz hírek) 39. számú tanulmány az
adózásról Európai Bizottság [12] Lásd pl.
Eurofound (2013), Tackling Undeclared Work in 27 European Union Member
States and Norway: Approaches and Measures Since 2008 (A be nem jelentett
munkavégzés kérdésének kezelése az Európai unió tagállamaiban és Norvégiában:
megközelítések és intézkedések 2008 óta), Eurofound, Dublin; Hazans, M.
(2011), Informal Workers Across Europe (Nem hivatalos munkavállalók
Európa-szerte), Research Paper 5912, World Bank, Washington DC. [13] A jövedelmi ötödök aránya vagy
az S20/S80 arány a jövedelmi megoszlás egyenlőtlenségeinek mutatója.
Kiszámítása a népesség legmagasabb jövedelmű 20%-a (a felső
kvintilis) által keresett teljes jövedelem és a népesség legalacsonyabb jövedelmű
20%-a (az alsó kvintilis) által keresett teljes jövedelem arányaként történik.
Valamennyi jövedelmet rendelkezésre álló ekvivalens jövedelemként vesznek
számításba. [14] A legutóbbi EU-SILC-adatok az
Eurostat becsléseit tartalmazzák az EU-28-ra és az EU-27-re vonatkozóan
(Ausztria, Belgium, Írország és az Egyesült Királyság adatai hiányoznak). A
2012-es SILC referenciaadatok a 2011-es jövedelmi évre vonatkoznak. [15]
Lásd Employment and social developments in Europe 2012 (Foglalkoztatási és
szociális fejlemények Európában, 2012), Európai Bizottság [16]
Uott. [17] Lásd EUROMOD Working Paper 2/13 Avram , Figari , Leventi ,
Levy , Navicke , Matsaganis , Militaru , Paulus , Rastringina , Sutherland : .
The Distributional Effects of Fiscal Consolidation in Nine Countries (A költségvetési
konszolidáció elosztási hatásai kilenc országban). Hamarosan megjelenik a
tanulmány új verziója. A tanulmány által vizsgált kilenc országban a
háztartásokat érintő jövedelemalapú intézkedések (pl. az adó-és ellátási
rendszerek változásai és a bércsökkentés 2007-től 2012 közepéig) hatása a
válság előtt rendelkezésére álló jövedelem arányában 1,6% (Olaszország) és
1,9% (Egyesült Királyság) és 9,1% (Litvánia) és 11,6 % (Görögország) között
mozgott. [18] Lásd: A foglalkoztatásról és társadalmi helyzetről
szóló uniós negyedéves áttekintés (2013. március). Az elemzések azt mutatják,
hogy a szociális kiadások 2011 óta megfigyelhető, lefelé történő
kiigazítása még kifejezettebb az elmúlt három évtized hasonló recessziós
epizódjaihoz képest. [19] A 2011-es adatok hamarosan elérhetők lesznek. [20] Ez a szakasz naprakész
tájékoztatást ad a korábbi közös foglalkoztatási jelentésben bemutatott
helyzetről, azonban helyszűke miatt nem kimerítő, és nem célja
minden egyes reformról és szakpolitikai intézkedésről beszámolni. [21] A Tanács 2012. október 21-i
2010/707/EU határozata a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó
iránymutatásokról. [22] A koragyermekkori nevelés és
gondozás fogalma a születéstől az általános iskolai képzés megkezdéséig
valamennyi gondozási és oktatási formára kiterjed. [23] A témában további részletek a jelentés
társadalmi befogadásról szóló szakaszában találhatók. [24] Promoting green jobs
throughout the crisis: a handbook of best practices in Europe (Zöld
munkahelyteremtés a válság alatt – a bevált gyakorlatok európai kézikönyve),
Európai Foglalkoztatási Megfigyelőközpont, 2013. [25] COM(2013) 690. [26] A közös foglalkoztatási jelentés e tervezetébe belefoglalt
eredménytábla aktualizálásra kerülhet 2013 decemberében, amikor beérkeznek a
legfrissebb éves szociális adatok. [27] Az
eredménytábla a közös foglalkoztatási jelentés tervezetének része, ez utóbbi
pedig az EUMSZ 148. cikkén alapul és az európai szemeszter folyamata során
hasznosul, ezért az eredménytábla valamennyi uniós tagállamra kiterjed, az
összehasonlítások alapja pedig az uniós átlag. Egyes esetekben az euróövezet
átlagától való statisztikai eltérésnek is jelentősége lehet. „A valódi,
szoros gazdasági és monetáris unió tervezete” című bizottsági közleményben
foglaltaknak megfelelően a foglalkoztatás- és szociálpolitikák fokozottabb
összehangolására és felügyeletére van szükség a gazdasági és monetáris unión
belül, és elő kell mozdítani a konvergenciát ezeken a területeken. [28] Az Európai Tanács 2013. október
24-25-i következtetései [29] A foglalkoztatási és szociális
fejlemények továbbgyűrűző hatásairól részletesebb áttekintést
itt talál: Uniós foglalkoztatási és társadalmi helyzet, negyedéves áttekintés,
2013. szeptember. A kiadvány megtalálható itt: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=89&newsId=1974&furtherNews=yes [30] A Bizottság készen áll arra, hogy az eredménytábla
jövőbeli kiadásai alkalmával – a Foglalkoztatási Bizottság és a szociális
védelemmel foglalkozó bizottság keretében jelenleg zajló technikai viták,
valamint az Európai Parlament, a szociális partnerek és a többi érdekelt fél
visszajelzései alapján – megfontolja bizonyos finomítások bevezetését. [31] COM(2013) 690, 6. oldal. [32] A térségek meghatározása: Az euróövezet
északi és központi térsége: AT, BE, DE, FI, FR, LU, NL; Az euróövezet déli és
perifériás térsége: EE, EL, ES, IE, IT, CY, MT, PT, SI, SK; euróövezeten kívüli
északi térség: CZ, DK, PL, SE, UK; euróövezeten kívüli déli és perifériás
térség: BG, HR, LV, LT, HU, RO. [33] A szegénységi küszöb alatt élők arányának számításához
használt jövedelmi referenciaév a felmérés tárgyévét megelőző naptári
év (vagyis 2011), az Egyesült Királyság és Írország kivételével (esetükben
ugyanis a felmérés tárgyéve, illetve a felmérést megelőző tizenkét
hónap). Ugyanez vonatkozik az egyenlőtlenségi mutatóra (S80/S20 arány). [34] A népesség legmagasabb
jövedelmű 20%-a és legalacsonyabb jövedelmű 20%-a jövedelmének
hányadosa. [35] Lásd az EUROMOD 2/13. sz.
munkadokumentumát. [36] http://register.consilium.europa.eu/pdf/hu/13/st10/st10373-re01.hu13.pdf [37] ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=9235&langId=en