6.5.2019 |
HR |
Službeni list Europske unije |
C 155/29 |
Žalba koju je 22. siječnja 2019. podnijela Savezna Republika Njemačka protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 13. prosinca 2018. u predmetima T-339/16, T-352/16 i T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles i Ayuntamiento de Madrid protiv Europske komisije
(predmet C-177/19 P)
(2019/C 155/36)
Jezik postupka: španjolski i francuski
Stranke
Žalitelj: Bundesrepublik Deutschland (zastupnici: J. Möller, S. Eisenberg i D. Klebs, agenti)
Druge stranke u postupku: Europska komisija, Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid
Žalbeni zahtjev
Žalitelj od Suda zahtijeva da:
1. |
ukine presudu Općeg suda Europske unije od 13. prosinca 2018. u spojenim predmetima T-339/16, T-352/16 i T-391/16; |
2. |
odbije tužbe; |
3. |
tužiteljima naloži snošenje troškova postupka pred Sudom i Općim sudom; |
4. |
podredno, preinači točku 3. izreke gore navedene presude na način da se poništena odredba održi na snazi u maksimalnom razdoblju koje je znatno dulje od roka od 12 mjeseci od pravomoćnosti presude. |
Žalbeni razlozi i glavni argumenti
U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe četiri žalbena razloga:
Kao prvo, Opći sud je pogrešno smatrao da su tužbe dopuštene. Počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je pretpostavio da Uredba (EU) 2016/646 (1) izravno utječe na općine tužitelje prilikom izvršavanja njihovih ovlasti za donošenje mjera za smanjenje onečišćenja zraka.
Kao drugo, pobijana presuda zahvaćena je nedostacima u obrazloženju jer ne sadržava obrazloženje o tome u kojem opsegu ta uredba izravno utječe na tužitelje. Štoviše, Opći sud izravan utjecaj na tužitelje izvodi jedino iz toga da se Direktivom 2007/46/EZ (2) zabranjuje izricanje zabrane prometa za vozila koja ispunjavaju zahtjeve norme Euro 6. Ni to tumačenje Direktive 2007/46 nije točno.
Kao treće, Opći sud je pogrešno smatrao, osobito povredom članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 715/2007 (3), da Komisija nije bila ovlaštena za donošenje Uredbe 2016/646 u konkretnom obliku. Opći sud je previdio da je Komisija raspolagala širokom marginom prosudbe kada je u Uredbi 2016/646 odredila faktore sukladnosti za ispitivanje stvarnih emisija tijekom vožnje u RDE testnom postupku. Za razliku od onoga što je smatrao Opći sud, pritom nije bilo riječ o izmjeni graničnih vrijednosti u Uredbi br. 715/2007, nego o utvrđenjima koja su potrebna zbog novosti i posebnosti mjernog postupka (dozvoljena odstupanja mjerenja).
Kao četvrto, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je smatrao da je pravno moguće poništenje dijela Uredbe 2016/646. Pritom je previdio činjenicu da se postupak mjerenja ne može praktično provesti bez faktora usklađenosti i da je Komisija obvezujuću prirodu postupka RDE za potrebe homologacije izričito uvjetovala uvođenjem korektivnih faktora.
U podrednom zahtjevu njemačka vlada ističe da Opći sud nije dostatno uzeo obzir da zakonodavac Unije ne može donijeti novu odredbu u roku koji je određen presudom. Stoga se odredba koja je poništena u presudi treba održati na snazi u maksimalnom razdoblju koje je znatno dulje od roka od 12 mjeseci od pravomoćnosti presude.
(1) Uredba Komisije (EU) 2016/646 od 20. travnja 2016. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 692/2008 u pogledu emisija iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 6); SL 2016., L 109, str. 1.
(2) Direktiva 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila; SL 2007., L 263, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.)
(3) Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji tipa motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila; SL 2007., L 171, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 284.)