1.10.2018 |
HR |
Službeni list Europske unije |
C 352/34 |
Tužba podnesena 27. lipnja 2018. – WV protiv ESVD
(Predmet T-388/18)
(2018/C 352/41)
Jezik postupka: francuski
Stranke
Tužiteljica: WV (zastupnik: É. Boigelot, odvjetnik)
Tuženik: Europska služba za vanjsko djelovanje
Tužbeni zahtjev
Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:
— |
njezinu tužbu proglasi dopuštenom i osnovanom;
|
Tužbeni razlozi i glavni argumenti
Tužiteljica u prilog svojoj tužbi ističe jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi dužnosti pružanja pomoći i brižnog postupanja, povredi članka 1.e stavka 2., 12., 12.a, 22.c, 24., 25. i 26. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik), načela dobre uprave te na povredi članaka 1. i 2. Priloga IX. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije i Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.).
Tužiteljica također u okviru tužbenog razloga navodi povredu osobito članaka 41., 47. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, prava na obranu, zlouporabu prava i postupka, pored očitog kršenja načela legtiminih očekivanja i jednakosti oružja.
Tužiteljica u okviru tužbenog razloga naposljetku ističe povredu načela koje upravi nalaže da donosi odluke samo na temelju zakonom dopuštenih razloga, koji su relevantni i ne sadržavaju očitu/e pogrešku/e u činjeničnoj ili pravnoj ocjeni te povredu načela proporcionalnosti, kontradiktornosti, dobre uprave i pravne sigurnosti, pored kršenja Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o pristupu javnosti dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.).
Navedeni prigovor sastoji se od toga što tijelo za imenovanje, donijevši pobijanu odluku u navedenim okolnostima i potom odbivši tužiteljičinu pritužbu, očito nije pravilno primijenilo i protumačilo odredbe internih pravila i navedena načela jer je odluku utemeljilo na netočnom obrazloženju kako u pogledu činjeničnog stanja, tako i u pogledu pravne ocjene te je stoga tužiteljicu stavilo u nezakonit upravni položaj, u kojem ne postoji nikakva podudarnost između utvrđenih činjenica i odbijanja zahtjeva za pomoć.