This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0033
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS Addressing the consequences of disenfranchisement of Union citizens exercising their right to free movement
KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA o pitanju oduzimanja glasačkog prava građana Unije koji ostvaruju svoje pravo slobode kretanja
KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA o pitanju oduzimanja glasačkog prava građana Unije koji ostvaruju svoje pravo slobode kretanja
/* COM/2014/033 final */
KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA o pitanju oduzimanja glasačkog prava građana Unije koji ostvaruju svoje pravo slobode kretanja /* COM/2014/033 final */
1. Uvod Mogućnost da državljani svoju
političku volju izražavaju koristeći se pravom glasovanja, jednim od
temeljnih političkih građanskih prava, dio je ustroja demokracije.
Europska unija temelji se na vrijednosti poštovanja demokracije[1]. Svaki građanin
EU-a ima pravo sudjelovati u demokratskom životu Unije[2]. Komisija smatra da je
prioritet potaknuti sudjelovanje građana EU-a u demokratskom životu Unije[3]. Politička prava
građana EU-a bila su na dnevnom redu tijekom Europske godine građana
2013. namijenjenoj poticanju rasprave i podizanju svijesti o pravima i
odgovornostima koja se ostvaruju građanstvom EU-a. Jedna od prepreka s kojom se građani EU-a
iz određenih država članica suočavaju kao politički
subjekti, navedena u izvješću o građanstvu EU-a za 2010.[4], jest da gube pravo
glasovanja („oduzima im se glasačko pravo”) na nacionalnim izborima svoje
matične zemlje ako izvjesno vrijeme borave u inozemstvu,
uključujući slučajeve u kojima borave u drugoj državi
članici. Slijedom toga, ti građani ne mogu sudjelovati na nacionalnim
izborima, ni u matičnoj državi članici ni u državi članici u
kojoj borave. U skladu s člankom 4.
stavkom 2. UEU-a Unija mora poštovati nacionalne identitete država
članica koji su neodvojivo povezani s njihovim temeljnim političkim i
ustavnim strukturama. Stoga je u nadležnosti svake države članice,
poštujući pritom vrijednost poštovanja demokracije koja je zajednička
svim državama članicama, da samostalno odluče o sastavu biračkog
tijela za svoje nacionalne izbore. Međutim, mora se uzeti u obzir da se
nacionalne politike koje dovode do oduzimanja glasačkih prava
građanima, mogu smatrati ograničavajućim čimbenikom u
pogledu uživanja prava koja proizlaze iz građanstva EU-a, primjerice pravo
na slobodno kretanje i boravak unutar EU-a, temeljno pravo svakog
građanina EU-a. To nije u skladu s
temeljnom pretpostavkom građanstva EU-a to jest da je dodana vrijednost
nacionalnom državljanstvu, a cilj mu je navesti dodatna prava građana
EU-a, budući da se u tom slučaju ostvarivanjem prava na slobodno
kretanje može dovesti do gubitka prava na sudjelovanje u političkom
životu. Takve politike zaostaju za trenutačnim
globalnim trendom da se građanima koji u matičnoj državi nemaju
stalni boravak omogući sudjelovanje na izborima[5]. Osim toga,
građani EU-a koji borave u nekoj drugoj državi članici mogu održavati
cjeloživotne i uske veze s njihovom zemljom podrijetla te zakoni doneseni u toj
državi i dalje se mogu odnositi na te građane (npr. plaćanje poreza,
mirovinska prava). Posebno, zbog širokog pristupa televizijskim
programima preko granica[6]
te dostupnosti interneta i druge internetske i mobilne komunikacijske
tehnologije, uključujući društvene medije, danas je puno lakše iz
inozemstva pratiti domaću politiku i sudjelovati u tamošnjim društvenim i
političkim događanjima. Ponavljajućim peticijama, pitanjima
zastupnika Europskog parlamenta i korespondencijom iz opće javnosti
ukazuje se na to da su građani EU-a zabrinuti zbog tog problema koji
smatraju umanjenjem političkih prava. Europljani općenito misle da
građani EU-a ne bi smjeli izgubiti pravo glasovanja na nacionalnim
izborima u zemlji čiji su državljani samo zato što su se preselili u drugu
državu članicu EU-a[7]. Iz tih razloga, Komisija je najavila u
izvješću o građanstvu EU-a za 2010. da će pokrenuti raspravu u
okviru koje bi se utvrdile opcije politike za sprečavanje da građani
EU-a izgube svoja politička prava samo zato što su ostvarivali svoje pravo
na slobodno kretanje (akcija 20.). To je dovelo do toga da je Komisija
određenim državama članicama uputila dopise u kojima je izložila
svoja stajališta o negativnom utjecaju oduzimanja glasačkih prava na pravo
EU-a pozivajući te države članice na njihov doprinos zajedničkom
razmatranju o toj temi. Odgovorima je pružen uvid u postojeće zakone i
politike te rasprave na nacionalnoj razini. Europski parlament i Komisija 19. veljače
2013. održali su zajedničko saslušanje o građanstvu EU-a. Sudionici,
uključujući pogođene građane EU-a, predstavnici civilnog
društva, zastupnici Europskog parlamenta i stručnjaci naglasili su potrebu
za ponovnim ocjenjivanjem postojećih politika kojima se građanima
oduzima glasačko pravo, i obrazloženja na kojima su takve politike
utemeljene, u svjetlu postojećeg razvoja prema uključivijem demokratskom
sudjelovanju u EU-u. U Izvješću o građanstvu EU-a za
2013. Građani EU-a: vaša prava, vaša budućnost[8] Komisija je naglasila
da je potpuno sudjelovanje građana EU-a u demokratskom životu EU-a na svim
razinama temelj građanstva Unije. Sukladno tome, Komisija je najavila da
će predložiti konstruktivne načine omogućavanja građanima
EU-a koji žive u drugoj državi članici da potpuno sudjeluju u demokratskom
životu EU-a zadržavajući svoje glasačko pravo na nacionalnim izborima
u zemlji njihova podrijetla (akcija 12). Ovom Komunikacijom upućuje se na tu
obvezu. Ona se temelji na rezultatima tekućih rasprava na nacionalnoj
razini i razini EU-a, uključujući civilno društvo, akademske krugove
i same građane EU-a. Njezin je cilj ukazati na konstruktivne načine kojima
će se poboljšati pravo građana EU-a na sudjelovanje u demokratskom
životu Unije i njihovo pravo na slobodno kretanje, ograničavanjem
posljedica nacionalnih politika oduzimanja glasačkih prava, mjerama i
upravnom praksom koje će se istražiti u suradnji s državama
članicama. Uz ovu Komunikaciju priložena je Preporuka kojom se predlažu
uključiva i u tu svrhu razmjerna rješenja. 2. Stanje u državama
članicama U
većini država članica postoje propisi za oduzimanje glasačkih
prava građanima zbog kaznenih presuda za teška kaznena djela ili zbog
gubitka pravne sposobnosti povezane s problemima s mentalnim zdravljem i
intelektualnim poteškoćama. U skladu s podacima koje Komisija ima na
raspolaganju, propisi koji su trenutačno primjenjivi u pet država
članica mogu dovesti do situacije u kojoj bi građani Unije koji
borave u drugoj državi članici mogli izgubiti svoje glasačko pravo
isključivo na temelju činjenice da borave u inozemstvu određeno
razdoblje.[9]
Glavna obilježja tih propisa mogu se sažeti kako slijedi: U Danskoj, danskim državljanima koji napuste
zemlju dopušteno je ostati na popisu birača ako prijave da se namjeravaju
vratiti u roku od dvije godine[10],
pravilo koje se očituje u Ustavu u koji je unesen zahtjev o stalnom
boravku kao preduvjet za glasovanje na nacionalnim izborima[11]. Za neke glasače[12] smatra se da imaju
stalni boravak u Danskoj neovisno o tome žive li u inozemstvu. Slično tomu, irskim državljanima koji
napuste Irsku dopušteno je ostati na popisu birača samo ako prijave da se
namjeravaju vratiti u roku od 18 mjeseci[13].
Međutim, u okviru njezina plana za ustavnom reformom, Ustavna konvencije
Irske u 2013. proučila je pitanje uklanjanja tog ograničenja i u
izvješću podnesenom irskoj vladi 25. studenoga 2013.[14] predložila da se
irskim državljanima na predsjedničkim izborima zajamči pravo
glasovanja u irskim veleposlanstvima bez tog ograničenja. Irska vlada
namjerava odgovoriti na izvješće u ožujku 2014. Ciparski državljani gube pravo glasovanja na
nacionalnim izborima ako nemaju boravak u Cipru tijekom šest mjeseci neposredno
prije izbora, osim ako imaju boravak u inozemstvu zbog studija ili privremenog
rada ili zdravstvenih razloga[15]. Prema malteškom ustavu malteški građani
gube pravo glasovanja ako na Malti nisu imali stalni boravak najmanje šest
mjeseci u sklopu razdoblja od osamnaest mjeseci neposredno prije njihova upisa
u popis birača za nacionalne izbore[16]. Britanski državljani gube pravo glasovanja na
parlamentarnim izborima u Ujedinjenoj Kraljevini ako u proteklih 15 godina nisu
bili u registru birača s adresom u Ujedinjenoj Kraljevini[17]. Tijekom posljednjih
nekoliko godina, razne vlade i parlamenti smatrali su da je, u načelu, to
ograničenje potrebno i opravdano. To ograničenje osporeno je pred
Europskim sudom za ljudska prava koji u skladu s prethodnom sudskom praksom, nije
utvrdio suprotnost s člankom 3. Protokola br. 1 Europske konvencije o
ljudskim pravima[18].
Sud još nije utvrdio sukladnost tog propisa s pravom EU-a [19] . Nekoliko država članica nameću
određene druge uvjete za održavanje prava glasovanja na nacionalnim
izborima. Njemački građani
koji borave u inozemstvu imaju pravo glasovanja na nacionalnim izborima, pod
uvjetom da udovoljavaju jednom od sljedećih uvjeta: i. da su boravili u
Njemačkoj u neprekinutom razdoblju od najmanje tri mjeseca nakon što su
navršili četrnaest godina i da je to razdoblje bilo u proteklih 25 godina;
ili ii. osobno su i izravno upoznati s političkim stanjem u Njemačkoj
i na koje se to stanje odnosi[20]. Austrijskim se
zakonodavstvom[21]
državljanima nalaže da prije napuštanja zemlje podnesu zahtjev za ostanak u
popisu birača i obnove taj zahtjev svakih deset godina; zahtjev za obnovu
može se podnijeti elektroničkim putem. Tijela imaju obvezu državljane koji
žive u inozemstvu obavijestiti da su izbrisani s popisa birača i osigurati
javno dostupne informacije o pravu državljana u inozemstvu da se upišu u popis
birača. 3. Stajalište Vijeća
Europe Države članice imaju suvereno pravo da u
skladu s međunarodnim normama koje ih obvezuju, utvrde uvjete na temelju
kojih njihovi državljani ostvaruju pravo glasovanja na nacionalnim izborima,
uključujući uvjete kojima se zahtijeva boravak u zemlji. Europski sud
za ljudska prava ocijenio je takve uvjete boravka u svjetlu članka 3.
Protokola br. 1 Europskoj konvenciji o ljudskim pravima[22] i u svim predmetima
koje je do sada istražio, prihvatio, da se u načelu pravo glasanja ne
ograničuje proizvoljno[23].
Sud je naglasilo čimbenike kojima se mogu opravdati ti uvjeti:[24] ·
pretpostavka da se državljanin bez stalnog boravka
manje izravno ili kontinuirano bavi svakodnevnim problemima države i manje je
upoznat s njima; ·
nije izvedivo da kandidati državljanima u
inozemstvu predstavljaju teme i potonji nemaju utjecaj na odabir kandidata ili
na oblikovanje njihovih izbornih programa; ·
bliska veza između prava glasovanja na
parlamentarnim izborima i izravnog utjecaja zakona koje donesu izabrana
politička tijela i ·
legitimni interes da se ograniči utjecaj na
izborima građana koji žive u inozemstvu o pitanjima koja, iako temeljna,
prvenstveno utječu na osobe koje žive u zemlji. Međutim, takva obrazloženja treba
odmjeriti prema načelima na kojima počiva sudjelovanje u
političkom životu. „Pravo glasovanja nije privilegija”, kako je istaknuo
Europski sud za ljudska prava. U 21. stoljeću pretpostavka u demokratskoj
državi mora biti u korist uključivanja [...] Svako opće, automatsko i
nekontrolirano udaljavanje od načela općih izbora može ugroziti
demokratsku vrijednost zakonodavnog tijela odabranog na taj način te
zakona koje objavljuje.”[25] Prema Europskoj komisiji za demokraciju putem
prava (Venecijanska komisija) ako je utvrđen rok za zadržavanje prava
glasovanja nakon što se građanin iseli, preporučuje se da se stanje
„ponovno razmotri” nakon isteka razdoblja, a ne da se pravo na glasovanje
jednostavno izgubi. Države članice mogle bi uvesti neka formalna
ograničenja na pravo glasovanja za građane koji borave u inozemstvu,
npr. zahtjev za ostanak u registru birača koji obično ostaje na snazi
samo tijekom ograničenog razdoblja. Time bi se omogućilo
isključivanje osoba koje nisu povezane s državom podrijetla poštujući
načelo proporcionalnosti[26]. Osim toga, Europski sud za ljudska prava
istaknuo je postojanje trenutačnog trenda kojim se državljanima bez
stalnog boravka omogućuje glasovanje. Preispitivanjem zakona država koje
su članice Vijeća Europe, Sud je odlučio da se „pojavom novih
tehnologija i jeftinijim prijevozom pridonijelo boljoj povezanošću
iseljenika s državom njihova državljanstva nego što bi to bilo moguće za
većinu iseljenika prije četrdeset ili čak trideset godina. Stoga
je nekoliko država [...] izmijenilo svoje zakonodavstvo kako bi se državljanima
bez stalnog boravka prvi put omogućilo glasovanje na nacionalnim
izborima.” Sud je stoga zaključio da postoji jasan trend u korist
dopuštanja glasanja državljanima bez stalnog boravka iako zajednički
pristup na europskoj razini još ne postoji[27]. 4. Okvir EU-a Kako je Sud odlučio, ako je predmet u
nadležnosti država članica, na primjer definicija sastava biračkog
tijela za nacionalne izbore, države članice moraju izvršiti tu nadležnost
u skladu s pravom EU-a, a posebno odredbama Ugovora koje se odnose na pravo
svakog građanina EU-a na slobodno kretanje i boravak na državnom
području država članica, te tako izbjeći očitu ili tajnu
diskriminaciju na temelju državljanstva[28].
U svjetlu toga Sud je primjerice u vezi s
europskim izborima priznao da kriterij povezan s boravkom nije u načelu
neprimjeren za određivanje tko ima pravo na glasovanje i kandidiranje, te
pritom razjasnio da takav kriterij ne bi smio dovesti do kršenja općih
načela prava EU-a, osobito načela nediskriminacije[29]. Nacionalna zakonodavstva o sastavu
biračkog tijela za nacionalne izbore različita su. Trenutačno,
nijedna država članica nema opću politiku kojom bi se državljanima
drugih država članica koji borave na njezinom državnom području
odobrilo pravo glasovanja na nacionalnim izborima[30], a građani Unije
kojima je oduzeto glasačko pravo ostaju bez prava glasovanja na
nacionalnim izborima u svim državama članicama. Međutim, budući
da Unija još nije iskoristila mogućnost iz članka 25. UFEU-a da
se dopuni popis prava koja uživaju građani Unije, zakonodavstvom EU-a ne
može se jamčiti da promjena boravka građanina EU-a u drugu državu
članicu neće imati nikakvih posljedica za njegovo pravo glasovanja na
nacionalnim izborima.[31]
Tim se položajem ipak može dovesti do ometanja
potpunog uživanja prava i koristi koje im građanstvo EU-a donosi u njihovu
svakodnevnom životu. Prvo, trenutačno se stanje može
shvatiti kao neusklađeno s temeljnim načelom građanstva EU-a. U skladu s člankom 20. UFEU-a,
građanstvo Unije dodaje se nacionalnom državljanstvu i ne
zamjenjuje ga. Osnovna prava koja proizlaze iz građanstva EU-a moraju biti
dodijeljena građanima EU-a uz ona dobivena njihovim nacionalnim
državljanstvom. Ne očekuje se da se ostvarivanjem prava, koja proizlaze iz
građanstva Unije, dovodi do gubitka prava glasovanja na nacionalnim
izborima, koje je uglavnom povezano s nacionalnim državljanstvom. Drugo, nacionalnim politikama oduzimanja
glasačkih prava može se utjecati na način na koji građani
Europske unije ostvaruju svoje pravo na slobodno kretanje i boravak na državnom
području država članica. Ti građani mogu na primjer odlučiti
da promjenu mjesta boravka ne prijave upravnim tijelima kako bi osigurali da ne
izgube politička prava u svojoj zemlji. Treće, politikama oduzimanja
glasačkog prava dovodi se do razlike u političkim pravima
dotičnih građana EU-a što nije u skladu s naporima za promicanjem
sudjelovanja građana u demokratskom životu Unije. Premda građani Unije kojima je oduzeto
glasačko pravo zadržavaju pravo glasanja za izbor članova Europskog
parlamenta, oni nemaju pravo sudjelovanja u nacionalnim postupcima na temelju
kojih se sastavljaju nacionalne vlade, čiji su članovi sastavni dio
Vijeća, drugog suzakonodavca Unije, a što je u suprotnosti s
trenutačnim naporima za poboljšanjem uvjeta za sudjelovanje građana u
nacionalnoj i europskoj javnoj sferi. Iz tih razloga, Komisija predlaže neke opcije
kojima bi se moglo pridonijeti smanjenju rizika od oduzimanja glasačkog
prava građanima EU-a koji se koriste svojim pravom na slobodno kretanje. Tim se opcijama ne dovodi u pitanje uloga
Komisije kao čuvarice Ugovora i pravila iz Ugovora o pravu na slobodno
kretanje građana EU-a, kako ih tumači Sud. 5. Opcije u odnosu na pitanje
oduzimanja glasačkog prava 5.1. Opcije koje su sa stajališta
EU-a neprimjerene Jedna od opcija koja je posljednjih nekoliko
godina predlagana za nadomjestak gubitka političkih prava u zemlji
podrijetla jest stjecanje državljanstva u zemlji boravka kojim se dovodi do
stjecanja političkih prava u toj zemlji. Međutim, promicanje
stjecanja državljanstva u zemlji domaćinu kao sredstva za povećavanje
političkih prava ne bi bilo u skladu s ulogom građanstva EU-a kao
primarnog instrumenta za promicanje poštovanja nacionalnog identiteta i
raznolikosti, te osiguravanje jednakog postupanja bez obzira na državljanstvo.
Osim toga, tom se opcijom ne uzima u obzir složenost mobilnosti unutar EU-a.
Pojedinci mogu boraviti u nekoliko zemalja dulja ili kraća razdoblja i na
koncu čak i vratiti se u svoju zemlju. Od njih se ne mora očekivati
da steknu više ili nekoliko uzastopnih državljanstva, samo zato da bi zadržali
politička prava. Druga opcija, koju promiču akademski
krugovi[32],
bila bi uspostava strukturiranog dijaloga ili otvorena metoda koordinacije za
poticanje država članica da, na dvostranoj i višestranoj osnovi, osiguraju
međusobno priznavanje prava glasovanja za svoje državljane koji žive u
drugim državama članicama (posebno bliski susjedi ili države s kojima
imaju snažne veze). Međutim, takvim pristupom dovelo bi se do
rascjepkanosti i asimetričnih glasačkih prava za građane EU-a
diljem EU-a[33]. 5.2. Primjerena rješenja u okviru
EU-a 5.2.1. Kratkoročna razmjerna
rješenja Pravila koje se trenutačno primjenjuju u
određenim državama članicama utemeljena su na pretpostavci da
boravište u inozemstvu određenog trajanja znači da je poveznica s
političkim postupkom u zemlji podrijetla izgubljena. Ta pretpostavka,
međutim, nije točna u svakom pojedinačnom slučaju. Stoga bi
bilo primjereno građanima kojima prijeti oduzimanje glasačkog prava
dati mogućnost da dokažu svoje zanimanje za politički postupak države
članice čiji su državljani. Građani EU-a danas imaju mogućnost
ostati povezani s političkom životom u zemlji podrijetla, a i sadašnji
trendovi usmjereni su prema uključivijim pristupima političkom
sudjelovanju. S obzirom na to da je pravo na slobodno kretanje u EU-u od ključne
važnosti, moglo bi se zaključiti da razmjerna rješenja treba donijeti u
kratkoročnom roku. Njima bi trebalo ovlastiti građane EU-a da sami
određuju čvrstoću veza koje održavaju s matičnom zemljom. Što se tiče odgovarajućih kriterija
za osiguravanje dokaza takvih veza, pozitivan pristup pojedinaca poput njihova
zahtjeva za ostanak u registru birača države članice podrijetla
trebalo bi se smatrati dostatnim za tu svrhu, a čini se najlakšim i
najelegantnijim rješenjem za same građane. Države
članice koje svojim državljanima ograničavaju pravo glasovanja na
nacionalnim izborima isključivo na temelju mjesta boravka trebale bi
omogućiti svojim državljanima koji se koriste pravom slobodnog kretanja i
boravka u Europskoj Uniji da zadrže pravo glasovanja ako dokažu zanimanje za
politički život u državi članici čiji su državljani,
uključujući i podnošenjem zahtjeva za ostanak u registru birača. Mogućnost da se od državljana zatraži
zahtjev za ostanak u registru birača države članice podrijetla
trebalo bi omogućiti ne dovodeći u pitanje mogućnost tih država
članica da od svojih građana zatraže da obnove takve zahtjeve nakon
određenog razdoblja te na taj način potvrde da zanimanje i dalje
postoji.[34]
U
slučajevima u kojima države članice dopuste svojim građanima
koji borave u drugoj državi članici da zadrže pravo glasovanja na
nacionalnim izborima podnošenjem zahtjeva za ostanak u registru birača, te
države članice mogle bi uvesti popratne mjere poput obveze ponovnog
podnošenja zahtjeva nakon određenog razdoblja. Kako bi se smanjilo opterećenje
građana koji žive u inozemstvu, podnošenje zahtjeva za upis u registar ili
zahtjeva za ostanak u registrima birača trebalo bi se omogućiti
elektroničkim putem. Države
članice, koje dopuštaju svojim građanima koji borave u drugoj državi
članici da zadrže pravo glasovanja na nacionalnim izborima podnošenjem
zahtjeva ili obnavljanjem zahtjeva za ostanak u registru birača, trebale
bi osigurati da se svi odgovarajući zahtjevi mogu podnijeti
elektroničkim putem. Naposljetku, važno je osigurati
odgovarajuće informacije građanima koji se sele u drugu državu
članicu ili ondje borave o uvjetima pod kojima mogu zadržati svoje
glasačko pravo. Takve informacije mogle bi biti dostupne u obliku letaka,
emitiranja i ciljanih informacija koje pružaju konzulati, veleposlanstva i
iseljeničke organizacije. Države
članice koje predviđaju gubitak prava glasovanja na nacionalnim
izborima svojim građanima koji borave u drugoj državi članici trebale
bi odgovarajućim načinima i pravovremeno obavijestiti građane o
praktičnim postupcima za zadržavanje prava glasovanja na nacionalnim
izborima. Dugoročna
vizija Tim razmišljanjem o poboljšanju
političkog sudjelovanja građana EU-a o pitanju oduzimanja
glasačkih prava ne bi se trebalo spriječiti dugoročnije
razmišljanje o tome kako premostiti razliku u sudjelovanju građana EU-a
koji žive u drugoj državi članici na nacionalnoj i, prema potrebi,
regionalnoj razini. Doista, mogućnost prava glasovanja u zemlji
domaćina dio je trenutačnih rasprava također kao doprinos
poboljšanju političkog sudjelovanja građana EU-a kojima je oduzeto
glasačko pravo i koji su bez prava glasovanja na nacionalnim izborima bilo
gdje u EU-u. Jasno, to je puno šire pitanje koje bi moglo
pridonijeti ostvarivanju punog učinka prava svake osobe na sudjelovanje u
demokratskom životu Unije, boljoj integraciji mobilnih građana EU-a u
njihovim zemljama domaćinima i jačanju građanstva EU-a. Kao što je navedeno u izvješću o
građanstvu EU-a za 2013., primjereno je da se to pitanje prouči u
okviru predstojećeg šireg razmatranja o budućnosti EU-a. 6. Zaključak Uzimajući u obzir politički dijalog
o oduzimanju glasačkih prava sa svim relevantnim dionicima, institucijskim
sudionicima i civilnim društvom i u skladu s očekivanjima građana
EU-a, kako je izraženo u javnim savjetovanjima i dijalozima s građanima o
budućnosti EU-a, Komisija predlaže odgovarajuća rješenja. U vidu
trenutačnih socio-ekonomskih i tehnoloških stvarnosti, sadašnje trendove
prema uključivom političkom sudjelovanju i trenutačnom stanju
europske integracije trebalo bi ponovno razmotriti. U tom je pogledu
ključna uloga građanstva EU-a omogućiti građanima da se
smatraju jednakim i uvaženim članovima zajednice i u svojoj zemlji
podrijetla i u državi u kojoj borave. Ovom se Komunikacijom utvrđuju
moguća konstruktivna rješenja koja se dotičnim državama
članicama predlažu za istraživanje. U priloženoj Preporuci, Komisija
predlaže uključive i razmjerne pristupe političkim pravima
građana koji ostvaruju svoja prava slobodnog kretanja utemeljena na
pretpostavci da bi ti građani trebali imati pravo da sami određuju
žele li zadržati snažan interes u političkom životu njihove matične
zemlje. Komisija će ocijeniti napredak o pitanju
oduzimanja glasačkog prava građana EU-a koji ostvaruju svoje pravo
slobode kretanja pri izvješćivanju o napretku prema uspostavljanju
građanstva EU-a u praksi. [1] Članak 2.
Ugovora o Europskoj uniji (UEU). [2] Članak
10. stavak 3. UEU-a. [3] Komunikacija Komisije „Pripreme za izbore za Europski
parlament 2014.: daljnje povećanje demokratičnosti i učinkovitosti
izbora” od 12. ožujka 2013. (COM(2013) 126) i Preporuka o „poticanju
demokratske i učinkovite provedbe izbora za Europski parlament” od 12.
ožujka 2013. (C(2013) 1303). [4] COM(2010) 603. [5] Presuda Europskog suda za ljudska prava od 7. svibnja
2013. u predmetu Shindler protiv Ujedinjene Kraljevine, stavci 110. i
115. [6] Omogućuje se Direktivom 2010/13/EU Europskog
parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2010. o koordinaciji
određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama
članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o
audiovizualnim medijskim uslugama), [7] Gotovo dvije trećine (65 %) Europljana smatra
da je neopravdano da građani EU-a koji borave u državi članici EU-a
koja nije njihova zemlja podrijetla izgube pravo glasa na nacionalnim izborima:
Istraživanje Eurobarometra 2012. br. 364 o „biračkim pravima”, http://ec.europa.eu/public_opinion/flash/fl_364_en.pdf.
Jednakog mišljenja bio je i veliki dio ispitanika (62 %) u internetskom
javnom savjetovanju o građanstvu EU-a: Javno savjetovanje 2012.
„Građani EU-a — vaša prava, vaša budućnost”, http://ec.europa.eu/justice/citizen/files/report_eucitizenship_consultation_en.pdf. [8] COM(2013) 269. [9] Cipar, Danska, Irska, Malta i Ujedinjena Kraljevina. [10] Članak 2. stavak 3. poglavlja I. dijela I.
Zakona o parlamentarnim izborima br. 271 od 13. svibnja 1987. kako je
posljednji put izmijenjen 2009. [11] Članak 29. dijela IV. Ustavnog zakona od 5. lipnja
1953. [12] Uglavnom diplomati, zaposlenici javnih agencija, privatnih
poduzeća, međunarodnih organizacija ili danskih organizacija za
pomoć ili potporu, studenti koji studiraju u inozemstvu, ili osobe koje
žive u inozemstvu zbog zdravstvenih razloga. [13] Članak 11. stavak 3. lit (a) dijela
II. Izbornog zakona br. 23 iz 1992. [14] Peto izvješće podneseno Oireachtasu dostupno je na https://www.constitution.ie/Default.aspx [15] Članak 5. Zakona br. 72/1979 i
članak 11. Zakona br. 40/1980 kako su zadnje izmijenjeni Zakonom 4
(i)/2003). [16] Članak 57. Ustava kako je izmijenjen Zakonom
LVIII.1974.23. [17] Odjeljak 1. stavak 3. lit. (c) Zakona o zastupanju
državljana iz 1985. kako je izmijenjen Zakonom o političkim strankama i
referendumu 2000. [18] Prethodno navedeni predmet Shindler. [19] Građani su osporavali to pravilo pred nacionalnim
sudovima; ta su osporavanja bila neuspješna. Međutim, nijedno preliminarno
pitanje Sudu dosad nije upućeno. [20] Članak 1., 21. Zakon o o izmjeni saveznog zakona
o izborima od 27. travnja 2013., Savezni službeni list I, str. 962. Taj zakon
donesen je nakon presude njemačkog ustavnog suda koji je ocijenio prethodno
mjerodavno nacionalno pravo i presudio da jedini kriterij prethodnog
tromjesečnog boravka u bilo kojem trenutku u Njemačkoj kao uvjet da
državljani bez stalnog boravka zadrže pravo glasovanja, sam po sebi nije
primjeren dokaz da su dotične osobe upoznate s nacionalnim političkim
stanjem i da se to stanje na njih odnosi. Umjesto toga, Sud je stavio naglasak
na sljedeće: upoznatost osoba s političkim sustavom ne samo na
temelju informacija dobivenih putem suvremenih medija, već na temelju
informacija iz prve ruke, na primjer članstvom u udrugama ili strankama te
mogućnost države da im porezima nametne obvezu; Presuda od 4. srpnja 2012.
(2 BvC 1/11 i 2 BvC 2/11), stavci 44., 45., 47., 50., 52. i 56. [21] Članci 2. stavak 3. i 2.a. Zakona o popisu
birača 1973. [22] Člankom 3. Protokola br. 1 jamči se pravo
na slobodne izbore nametanjem obveze ugovornim strankama da „u razumnim
razdobljima provodi slobodne izbore tajnim glasovanjem u uvjetima koji
osiguravaju slobodno izražavanje mišljenja pri izboru zakonodavnih tijela”. [23] Nedavno u prethodno navedenom predmetu Shindler. [24] Vidi posebno presudu od 7. rujna 1999. Hilbe protiv
Lihtenštajna i prethodno navedeni predmet Shindler, stavak 105. [25] Prethodno navedeni predmet Shindler, stavak 103. [26] Izvješće o glasovanju iz inozemstva, 24. lipnja 2011.
(CDL-AD (2011) 022) , stavci 72. i 76. [27] Prethodno navedeni predmet Shindler, stavci 110. i
115. [28] Predmet C-403/03, Schempp, stavak 19. [29] Predmet C-300/04, Eman i Sevinger, stavci 55. i 61. [30] Iznimke su da irski državljani te državljani Cipra i Malte
(smatraju se kao „kvalificirani državljani Commonwealtha”) mogu glasovati na
nacionalnim parlamentarnim izborima u Ujedinjenoj Kraljevini, a državljani
Ujedinjene Kraljevine na nacionalnim parlamentarnim izborima u Irskoj. [31] U skladu s člankom 25. stavkom 2. UFEU-a,
Vijeće, odlučujući jednoglasno, u skladu s posebnim zakonodavnim
postupkom i uz prethodnu suglasnost Europskog parlamenta, može donijeti odredbe
radi jačanja ili dopune prava koja građani uživaju u EU-u na temelju
članka 20. stavka 2. UFEU-a. Te odredbe stupaju na snagu nakon što ih sve
države članice odobre u skladu sa svojim ustavnim odredbama. [32] J. Shaw, E.U. citizenship and
political rights in an evolving European Union, Fordham L. Rev., Vol.
75 2549, 2567 (2007.). [33] Državljani država članica u kojima se glasačka
prava oduzimaju mogu steći pravo glasovanja u nekim ili svim drugim
državama članicama, međutim to ne bi bilo zajamčeno državljanima
23 država članica u kojima se glasačko pravo ne oduzima. [34] Takvim se sustavom služi Austrija u okviru kojeg ponovni
zahtjev treba podnijeti svakih deset godina.