ISSN 1725-261X doi:10.3000/1725261X.L_2010.130.fin |
||
Euroopan unionin virallinen lehti |
L 130 |
|
![]() |
||
Suomenkielinen laitos |
Lainsäädäntö |
53. vuosikerta |
Sisältö |
|
II Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset |
Sivu |
|
|
KANSAINVÄLISILLÄ SOPIMUKSILLA PERUSTETTUJEN ELINTEN ANTAMAT SÄÄDÖKSET |
|
|
* |
||
|
* |
||
|
* |
FI |
Säädökset, joiden otsikot on painettu laihalla kirjasintyypillä, ovat maatalouspolitiikan alaan kuuluvia juoksevien asioiden hoitoon liityviä säädöksiä, joiden voimassaoloaika on yleensä rajoitettu. Kaikkien muiden säädösten otsikot on painettu lihavalla kirjasintyypillä ja merkitty tähdellä. |
II Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset
KANSAINVÄLISILLÄ SOPIMUKSILLA PERUSTETTUJEN ELINTEN ANTAMAT SÄÄDÖKSET
28.5.2010 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
L 130/1 |
Kansainvälisillä sopimuksilla perustettujen elinten antamat säädökset. Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä olisi tarkastettava UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa:
http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 77 – Moottorikäyttöisten ajoneuvojen pysäköintivalaisimien hyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset
Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraavaan saakka:
Säännön alkuperäisen version täydennys 12 – Voimaantulopäivä: 15. lokakuuta 2008
SISÄLLYS
SÄÄNTÖ
1. |
Soveltamisala |
2. |
Määritelmät |
3. |
Hyväksynnän hakeminen |
4. |
Merkinnät |
5. |
Hyväksyntä |
6. |
Yleiset vaatimukset |
7. |
Fotometriset ominaisuudet |
8. |
Testausmenettely |
9. |
Säteilevän valon väri |
10. |
Värejä koskevat huomautukset |
11. |
Pysäköintivalaisimen tyypin muutokset ja hyväksynnän laajentaminen |
12. |
Tuotannon vaatimustenmukaisuus |
13. |
Seuraamukset vaatimuksenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta |
14. |
Tuotannon lopettaminen |
15. |
Hyväksyntätesteistä vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet |
16. |
Siirtymämääräykset |
LIITTEET
Liite 1 – |
Ilmoitus pysäköintivalaisintyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta tai tuotannon lopettamisesta säännön nro 77 nojalla |
Liite 2 – |
Hyväksyntämerkki |
Liite 3 – |
Valon jakautumisen vähimmäiskulmat |
Liite 4 – |
Fotometriset mittaukset |
Liite 5 – |
Säteilevän valon väri – trikromaattiset koordinaatit |
Liite 6 – |
Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjä koskevat vähimmäisvaatimukset |
Liite 7 – |
Tarkastajan suorittamaa näytteenottoa koskevat vähimmäisvaatimukset |
1. SOVELTAMISALA
Tätä sääntöä sovelletaan luokkiin M, N ja T (1) kuuluvien ajoneuvojen pysäköintivalaisimiin.
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä säännössä:
2.1 |
”pysäköintivalaisimella” tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään huomion kiinnittämiseksi paikallaan seisovaan ajoneuvoon. |
2.2 |
Tähän sääntöön sovelletaan määritelmiä, jotka annetaan säännössä nro 48 ja sen muutossarjoissa, jotka ovat voimassa tyyppihyväksynnän soveltamishetkellä. |
2.3 |
”erityyppisillä pysäköintivalaisimilla” tarkoitetaan valaisimia, jotka eroavat toisistaan seuraavien olennaisten kohtien osalta:
Hehkulampun värin tai mahdollisen suodattimen värin muutosta ei pidetä luokan muutoksena. |
2.4 |
Tässä säännössä olevat viittaukset standardihehkulamppuihin ja sääntöön nro 37 viittaavat sääntöön nro 37 ja sen muutossarjoihin, jotka ovat voimassa tyyppihyväksynnän hakemishetkellä. |
3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 |
Kauppanimen tai tavaramerkin omistajan tai tämän valtuutetun edustajan on haettava hyväksyntää. Hakijan valinnan mukaan laite voidaan asentaa ajoneuvoon eri vertailuakselin kallistuskulmissa ajoneuvon vertailutasoihin ja maahan nähden tai kiertää vertailuakselinsa ympäri. Näiden erilaisten asennustapojen tulee näkyä ilmoituslomakkeessa. |
3.2 |
Hakemukseen on liitettävä kunkin pysäköintivalaisintyypin osalta:
|
4. MERKINNÄT
4.1 |
Hyväksyttäväksi toimitetuissa pysäköintivalaisimissa on oltava selkeästi, luettavasti ja pysyvästi merkittynä seuraavat tiedot:
|
4.2 |
Kussakin valaisimessa on oltava riittävän suuri tila jäljempänä kohdassa 5.5 määritellylle hyväksyntämerkille ja lisätunnuksille. Tämä paikka on merkittävä kohdassa 3.2.2 tarkoitettuihin piirustuksiin. |
4.3 |
Valonlähdemoduuleilla varustettujen valaisimien tapauksessa valonlähdemoduuleissa on oltava seuraavat:
|
5. HYVÄKSYNTÄ
5.1 |
Jos kohdan 3.2.3 mukaisesti hyväksyttäväksi toimitetut kaksi pysäköintivalaisimen tyypin näytettä täyttävät tämän säännön vaatimukset, hyväksyntä myönnetään. |
5.2 |
Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 00 säännön ollessa alkuperäisessä muodossaan) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle pysäköintivalaisintyypille. |
5.3 |
Kun hyväksyntää haetaan valaisin- tai merkkivalolaitetyypille, joka käsittää pysäköintivalaisimen ja muita valaisimia, voidaan yhteinen hyväksyntämerkki antaa, jos kyseinen valaisin täyttää tämän direktiivin vaatimukset ja jos kaikki muut valaisimet, jotka muodostavat osan valaisimesta tai merkkivalolaitteesta, jolle hyväksyntää haetaan, ovat niihin sovellettavien sääntöjen mukaisia. |
5.4 |
Tämän säännön mukaisesta hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta on ilmoitettava tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella lomakkeella. |
5.5 |
Jokaiseen tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä tyyppiä vastaavaan pysäköintivalaisimeen on kiinnitettävä kohdassa 4.2 määriteltyyn paikkaan ja kohdassa 4.1 määriteltyjen merkintöjen lisäksi kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu
|
5.6 |
Kohdissa 4.1.1 ja 5.5 tarkoitetun merkinnän on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä silloinkin, kun pysäköintivalaisin on asennettu ajoneuvoon. |
5.7 |
Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä. Se voidaan asettaa laitteen sisä- tai ulkopuoliseen osaan (joko läpinäkyvään tai läpinäkymättömään), jota ei voi irrottaa laitteen valoa säteilevästä läpinäkyvästä osasta. Merkinnän on joka tapauksessa oltava näkyvillä, kun laite on asennettu ajoneuvoon tai kun jokin liikkuva osa, kuten konepelti tai tavaratilan luukku, avataan. |
5.8 |
Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkki hyväksyntämerkistä. |
6. YLEISET VAATIMUKSET
6.1 |
Jokaisen näytekappaleen on täytettävä kohtien 7 ja 9 vaatimukset. |
6.2 |
Pysäköintivalaisimet on suunniteltava ja valmistettava siten, että ne toimivat tyydyttävästi tavanomaisissa käyttöolosuhteissa ja säilyttävät tässä säännössä tarkoitetut ominaisuudet huolimatta niihin käytön aikana mahdollisesti kohdistuvasta tärinästä. |
6.3 |
Valonlähdemoduuleita käytettäessä on tarkistettava seuraavat:
|
6.4 |
Käytettäessä vaihdettavia hehkulamppuja:
|
7. FOTOMETRISET OMINAISUUDET
7.1 |
Kummankaan näytekappaleen säteilemä valo vertailuakselilla ei saa olla pienempi kuin seuraavassa määritelty vähimmäisvoimakkuus eikä suurempi kuin enimmäisvoimakkuus:
|
7.2 |
Vertailuakselin ulkopuolella ja tämän säännön liitteen 3 piirroksissa määritellyissä kulmissa kummankin näytteen lähettämän valon voimakkuus:
|
7.3 |
Yksityiskohtaiset tiedot käytettävistä mittausmenetelmistä annetaan liitteessä 4, johon kohdassa 7.2.1 viitataan. |
8. TESTAUSMENETTELY
Kaikki mittaukset on suoritettava laitteelle määrättyjen lampputyyppien mukaisella värittömällä standardihehkulampulla säädettynä siten, että se tuottaa kyseisille lampputyypeille määrätyn tavanomaisen valovirran.
8.1 |
Kaikki sellaisten valaisimien mittaukset, joiden valonlähde ei ole vaihdettava (hehkulamput ja muut), on tehtävä jännitteillä 6,75 V, 13,5 V tai 28,0 V. Jos valonlähteissä on erikoisvirtalähde, edellä mainittuja testausjännitteitä sovelletaan virtalähteen tulonapoihin. Testilaboratorio voi vaatia valmistajalta valonlähteiden tarvitseman erikoisvirtalähteen. |
8.2 |
Merkkivalolaitteen näkyvän pinnan rajat vertailuakselin suunnassa määritetään. |
9. SÄTEILEVÄN VALON VÄRI
Liitteessä 4 olevassa kohdassa 2 määritellyllä valonjakautumisalueella säteilevän valon väri mitataan Kansainvälisen valaistustoimikunnan (CIE) valonlähdettä A vastaavalla valonlähteellä, jonka värilämpötila on 2 856 K, ja sen on oltava väriltään punainen, valkoinen tai ruskeankeltainen. Testauksesta ks. tämän säännön liite 5. Väri ei saa vaihdella jyrkästi kyseisen alueen ulkopuolella.
Lampuissa, joiden valonlähde ei ole vaihdettava (hehkulamput ja muut), kolorimetriset ominaisuudet on kuitenkin tarkistettava siten, että valonlähteet ovat paikoillaan valaisimessa, tämän säännön kohdan 8.1 mukaisesti.
10. VÄREJÄ KOSKEVAT HUOMAUTUKSET
Jokainen tämän säännön mukainen hyväksyntä myönnetään kohdan 5 mukaisesti laitetyypille, joka lähettää tietynväristä tai väritöntä valoa. Sen sopimuksen sopimuspuolia, jonka liitteenä tämä sääntö on, ei mainitun sopimuksen 3 artiklalla estetä kieltämästä joidenkin tässä säännössä tarkoitettujen värien käyttämistä laitteissa, jotka asennetaan niiden rekisteröimiin ajoneuvoihin.
11. PYSÄKÖINTIVALAISIMEN TYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN
11.1 |
Pysäköintivalaisintyyppiin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hallinnolliselle yksikölle, joka on hyväksynyt kyseisen valaisintyypin. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen
|
11.2 |
Hyväksynnän vahvistamisesta tai epäämisestä ja muutoksista on ilmoitettava edellä kohdassa 5.4 tarkoitettua menettelyä noudattaen. |
11.3 |
Hyväksynnän laajentamisen myöntävän toimivaltaisen viranomaisen on annettava sarjanumero kaikille kyseistä laajentamista koskeville ilmoituslomakkeille. |
12. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on vastattava sopimuksen lisäyksessä 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) vahvistettuja menettelyjä, ja seuraavassa esitettyjen vaatimusten on täytyttävä.
12.1 |
Tämän säännön mukaisesti hyväksyttävät valaisimet on valmistettava siten, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä ja täyttävät kohtien 7 ja 9 vaatimukset. |
12.2 |
Tämän säännön liitteessä 6 asetettuja tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontaa koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettava. |
12.3 |
Tämän säännön liitteessä 7 asetettujen tarkastajan suorittamaa näytteenottoa koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettava. |
12.4 |
Hyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tarkastukset on tavanomaisesti suoritettava kerran kahdessa vuodessa. |
13. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA
13.1 |
Pysäköintivalaisintyypille tämän säännön mukaisesti myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos edellä esitetyt vaatimukset eivät täyty tai jos hyväksyntämerkillä varustettu pysäköintivalaisin ei vastaa hyväksyttyä tyyppiä. |
13.2 |
Jos tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli peruuttaa aikaisemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta muille sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 olevan mallin mukaisella ilmoituslomakkeella. |
14. TUOTANNON LOPETTAMINEN
Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn pysäköintivalaisimen valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava tästä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.
15. HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET
Tätä sääntöä soveltavien sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.
16. SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET
16.1 |
Mikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei voi täydennyksen 5 virallisen voimaantulopäivän jälkeen kieltäytyä antamasta ECE-hyväksyntää tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5. |
16.2 |
Kun voimaantulopäivästä on kulunut 24 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää ECE-hyväksynnän ainoastaan siinä tapauksessa, että hyväksyttävä pysäköintivalaisintyyppi täyttää tämän säännön vaatimukset, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5. |
16.3 |
Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa evätä hyväksynnän laajentamista tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on alkuperäisessä muodossaan ja täydennettynä. |
16.4 |
Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on 12 kuukauden ajan täydennyksen 5 voimaantulosta annettava hyväksyntä pysäköintivalaisimien tyypeille, jotka täyttävät tämän säännön vaatimukset, sellaisina kuin ne ovat alkuperäisen muotoisessa ja myöhemmin täydennetyssä säännössä. |
16.5 |
ECE-hyväksynnät, jotka on myönnetty tämän säännön mukaisesti alle 12 kuukautta voimaantulon jälkeen, ja kaikki hyväksyntien laajennukset, myös alkuperäisen muotoisen säännön ja sen myöhempien täydennysten mukaiset, pysyvät voimassa rajoittamattoman ajan. Jos pysäköintivalaisintyyppi, joka on hyväksytty tämän säännön alkuperäisen muodon ja sen myöhempien täydennysten mukaisesti, täyttää tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5, vaatimukset, hyväksynnän myöntäneen sopimuspuolen on ilmoitettava siitä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille. |
16.6 |
Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa kieltää sellaista pysäköintivalaisintyyppiä, joka on hyväksytty tämän säännön täydennyksen 5 mukaisesti. |
16.7 |
Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa 36 kuukauden aikana tämän säännön täydennyksen 5 virallisesta voimaantulosta kieltää sellaista pysäköintivalaisintyyppiä, joka on hyväksytty tämän säännön alkuperäisen muodon ja myöhempien täydennysten mukaisesti. |
16.8 |
Kun tämän säännön täydennyksen 5 voimaantulosta on kulunut 36 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat kieltää sellaisen pysäköintivalaisintyypin myynnin, joka ei täytä tämän säännön täydennyksen 5 vaatimuksia, ellei kyseinen pysäköintivalaisin ole tarkoitettu varaosaksi käytössä oleviin ajoneuvoihin. |
16.9 |
Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on edelleen myönnettävä hyväksyntiä pysäköintivalaisimille tämän säännön edellisten täydennysten perusteella, jos kyseiset pysäköintivalaisimet on tarkoitettu varaosiksi käytössä oleviin ajoneuvoihin. |
16.10 |
Tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli ei saa täydennyksen 5 virallisen voimaantulopäivän jälkeen kieltää pysäköintivalaisimen asentamista ajoneuvoon, jos kyseinen pysäköintivalaisin on hyväksytty tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5. |
16.11 |
Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on 48 kuukauden ajan täydennyksen 5 voimaantulosta sallittava pysäköintivalaisimen asentaminen ajoneuvoon, jos kyseinen pysäköintivalaisin on hyväksytty tämän säännön perusteella säännön ollessa alkuperäismuodossa tai muutettuna myöhemmillä täydennyksillä. |
16.12 |
Kun tämän säännön täydennyksen 5 voimaantulosta on kulunut 48 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat kieltää sellaisen pysäköintivalaisimen, joka ei vastaa tämän säännön vaatimuksia sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5, asentamisen uusiin ajoneuvoihin, joiden kansallinen tai yksittäinen tyyppihyväksyntä oli myönnetty yli 24 kuukautta tämän säännön täydennyksen 5 voimaantulon jälkeen. |
16.13 |
Kun täydennyksen 5 voimaantulosta on kulunut 60 kuukautta, tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet voivat kieltää sellaisen pysäköintivalaisintyypin, joka ei vastaa tämän säännön vaatimuksia sellaisena kuin se on muutettuna täydennyksellä 5, asentamisen uusiin ajoneuvoihin, jotka rekisteröidään ensimmäistä kertaa yli 60 kuukautta tämän säännön täydennyksen 5 voimaantulon jälkeen. |
(1) Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteen 7 määritelmän mukaisesti (asiakirja TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2 sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna muutoksella Amend.4).
(2) Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Serbia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjä 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksin), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47, Uusi-Seelanti 48, Kypros 49, Malta 50, Etelä-Korea 51, Malesia 52, Thaimaa 53, 54 ja 55 (antamatta), Montenegro 56, 57 (antamatta) ja Tunisia 58. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuksen sopimuspuolille.
1 LIITE
ILMOITUS
(Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
LIITE 2
HYVÄKSYNTÄMERKKI
Valonlähdemoduulit
MD E3 17325
Yllä olevalla tunnuskoodilla merkitty valonlähdemoduuli on hyväksytty yhdessä Italiassa (E3) hyväksyntänumerolla 17325 hyväksytyn valaisimen kanssa.
LIITE 3
VALON JAKAUTUMISEN VÄHIMMÄISKULMAT (1)
Valon jakautumisen vähimmäiskulmat ovat kaikissa tapauksissa 15° vaakasuoran tason yläpuolella ja 15° sen alapuolella, paitsi jos kyse on lampuista, jotka saa asentaa enintään 750 mm maanpinnan yläpuolelle, jolloin kulmat ovat 15° vaakasuoran tason yläpuolella ja 5° sen alapuolella.
(1) Näissä kuvissa esitetyt kulmat vastaavat ajoneuvon oikealle puolelle asennettaviksi tarkoitettuja laitteita. Nuolet osoittavat ajoneuvojen etuosaan.
LIITE 4
FOTOMETRISET MITTAUKSET
1. MITTAUSMENETELMÄT
1.1 Fotometristen mittausten aikana on estettävä hajaheijastukset tarkoituksenmukaisella suojauksella.
1.2 Siltä varalta, että mittaustulokset kyseenalaistetaan, mittaukset on suoritettava siten, että ne täyttävät seuraavat vaatimukset:
1.2.1 |
mittausetäisyyden on oltava sellainen, että etäisyyden käänteistä neliöjuurilakia voidaan soveltaa; |
1.2.2 |
mittauslaitteen on oltava sellainen, että ilmaisimen avauskulma valaisimen vertailukeskipisteestä katsottuna on 10’–1°. |
1.2.3 |
Valovoimavaatimus tiettyyn havaintosuuntaan täyttyy, jos vaatimus täyttyy suunnassa, joka poikkeaa enintään 15’ havaintosuunnasta. |
1.3 Jos laite voidaan asentaa ajoneuvoon useampaan kuin yhteen kohtaan tai eri kohtiin tietylle alueelle, fotometriset mittaukset on toistettava kussakin kohdassa tai valmistajan määrittämän vertailuakselin ääripisteissä.
2. VALOVOIMAN JAKAUTUMISEN VAKIOTAULUKKO
Vasen |
Oikea |
|
2.1 Suunnat H = 0° ja V = 0° vastaavat vertailuakselia. (Ajoneuvossa se on vaakasuorassa ja yhdensuuntainen ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa ja suunnattu haluttuun näkyvyyssuuntaan). Vertailuakseli kulkee vertailukeskipisteen kautta. Taulukon arvoista saadaan vähimmäisvalovoimat eri mittaussuuntiin prosentteina vähimmäisvaatimuksesta kunkin valaisimen akselilla (suunnassa H = 0° ja V = 0°).
2.2 Valokuvion on 2 kohdassa ruudukkona esitetyllä valonjakautumisalueella oltava lähes yhdenmukainen, ts. valon voimakkuuden on kunkin ruudukon viivan muodostaman alueen osan suunnassa täytettävä vähintään vähimmäisprosenttiarvo, joka näkyy kyseistä suuntaa ympäröivillä viivoilla.
2.3 Jos laite kuitenkin on tarkoitettu asennettavaksi enintään 750 mm korkeudelle maanpinnasta, fotometrinen voimakkuus tarkastetaan vain 5°:een kulmaan saakka alaspäin.
3. VALAISIMIEN FOTOMETRINEN MITTAUS
Fotometrisen tehon tarkastus
3.1 Ei-vaihdettavat valonlähteet (hehkulamput ja muut):
Tarkastetaan valaisimessa olevista valonlähteistä tämän säännön kohdan 8.1. mukaisesti.
3.2 Vaihdettavat hehkulamput:
Jos valaisimet on varustettu 6,75 V:n, 13,5 V:n tai 28,0 V:n hehkulampuilla, niiden tuottamat valotiheysarvot on korjattava. Korjauskerroin on vertailuvalovirran ja käytettävän virtalähteen (6,75 V, 13,5 V tai 28,0 V) kohdalla mitatun valovirran keskiarvon välinen suhde. Minkään käytettävän hehkulampun todelliset valovirrat eivät saa poiketa enempää kuin 5 prosenttia keskiarvosta. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää vuorottain vertailuvalovirrallaan toimivaa standardihehkulamppua jokaisessa kohdassa ja laskea jokaisen kohdan yksittäiset mittaustulokset yhteen.
3.3 Kaikkien merkkivalaisimien, paitsi hehkulampuilla varusteltujen, yhden minuutin ja 30 minuutin toiminnan jälkeen mitattujen valotiheysarvojen on oltava vähimmäis- ja enimmäisvaatimusten mukaisia. Yhden minuutin toiminnan jälkeinen valovoiman jakauma voidaan laskea 30 minuutin toiminnan jälkeisestä valovoiman jakaumasta soveltamalla kuhunkin testauspisteeseen yhden minuutin ja 30 minuutin toiminnan jälkeen kohdassa HV mitattujen valovoima-arvojen suhdetta.
LIITE 5
SÄTEILEVÄN VALON VÄRI: VÄRIKOORDINAATIT
Valon väriä koskevien arvojen tarkastamisessa käytetään Kansainvälisen valaistustoimikunnan (CIE) valonlähdettä A vastaavaa valonlähdettä, jonka värilämpötila on 2 854 K. Valaisimissa, joiden valonlähde ei ole vaihdettava (hehkulamput ja muut), kolorimetriset ominaisuudet on kuitenkin tarkistettava siten, että valonlähteet ovat paikoillaan valaisimessa, tämän säännön kohdan 8.1 mukaisesti.
LIITE 6
Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontamenettelyjä koskevat vähimmäisvaatimukset
1. YLEISTÄ
1.1 Vaatimustenmukaisuutta koskevat mekaaniset ja geometriset vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia tämän säännön vaatimusten rajoissa.
1.2 Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien fotometrisiin ominaisuuksiin liittyvää vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos testattaessa fotometrisiä ominaisuuksia sattumanvaraisesti valitusta valaisimesta, joka on varustettu standardihehkulampulla taikka ei-vaihdettavalla valonlähteellä (hehkulamput ja muut), jolloin kaikki mittaukset tehdään tapauksen mukaan jännitteillä 6,75 V, 13,5 V tai 28,0 V,
1.2.1 |
mikään mitattu arvo ei poikkea negatiivisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellyistä arvoista. |
1.2.2 |
Jos kyseessä on valaisin, jonka valonlähde on vaihdettava, ja jos edellä tarkoitetun testin tulokset eivät täytä vaatimuksia, valaisimille suoritettavat testit on toistettava käyttäen toista standardihehkulamppua. |
1.3 Värikoordinaatteja koskevien vaatimusten on täytyttävä silloin, kun valaisin on varustettu standardihehkulampulla, tai niiden valaisimien, joiden valonlähde ei ole vaihdettava (hehkulamput ja muut), osalta silloin, kun kolorimetriset ominaisuudet tarkastetaan valonlähteen ollessa valaisimessa.
2. VALMISTAJAN SUORITTAMAN VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TARKASTUKSEN VÄHIMMÄISVAATIMUKSET
Hyväksyntämerkin haltijan on suoritettava kullekin valaisintyypille asianmukaisin väliajoin ainakin seuraavassa esitetyt testit. Testit on suoritettava tämän säännön vaatimusten mukaisesti.
Jos näyte ei täytä kyseisen testityypin vaatimuksia, on otettava lisää näytteitä ja testattava ne. Valmistajan on toteutettava toimenpiteitä kyseisen tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi.
2.1 Testien luonne
Tässä säännössä esitetyt vaatimustenmukaisuustestit koskevat fotometrisia ja kolorimetrisia ominaisuuksia.
2.2 Testimenetelmät
2.2.1 |
Testit on yleensä suoritettava tässä säännössä esitettyjen menetelmien mukaisesti. |
2.2.2 |
Missä tahansa valmistajan suorittamassa vaatimustenmukaisuustestissä voidaan käyttää tässä säännössä esitettyjä menetelmiä vastaavia menetelmiä tyyppihyväksyntätesteistä vastaavan toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella. Valmistajan vastuulla on osoittaa, että käytetyt menetelmät vastaavat tässä säännössä esitettyjä menetelmiä. |
2.2.3 |
Kohtien 2.2.1 ja 2.2.2 soveltaminen edellyttää testilaitteen säännöllistä kalibrointia ja testilaitteen vastaavuutta toimivaltaisen viranomaisen suorittaman mittauksen kanssa. |
2.2.4 |
Vertailumenetelminä on käytettävä kaikissa tapauksissa tämän säännön vertailumenetelmiä, erityisesti hallinnollisen tarkastuksen ja näytteenoton tarkoituksia varten. |
2.3 Näytteenotto
Valaisinnäytteet on valittava sattumanvaraisesti yhdenmukaisen erän tuotannosta. Yhdenmukaisella erällä tarkoitetaan samaa tyyppiä edustavien valaisimien sarjaa, joka on määritetty valmistajan tuotantomenetelmien mukaisesti.
Arvioinnin on yleensä kohdistuttava yksittäisten tehtaiden sarjatuotantoon. Valmistaja voi kuitenkin ryhmittää yhteen useista eri tehtaista saadut samaa tyyppiä koskevat tiedot, jos tehtaissa sovelletaan samaa laatujärjestelmää ja laadunhallintaa.
2.4 Mitattavat ja tallennettavat fotometriset ominaisuudet
Valaisimien näytekappaleista on tehtävä fotometrisiä mittauksia, joilla määritetään vähimmäisarvot liitteessä 4 lueteltujen pisteiden kohdalla ja vaaditut värikoordinaatit.
2.5 Hyväksyttävyysperusteet
Valmistaja vastaa siitä, että testituloksista laaditaan tilastollinen tutkimus ja toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella määritetään hyväksyttävyysperusteet valmistajan tuotteille, jotta tuotteiden vaatimustenmukaisuuden tarkastukselle tämän säännön kohdassa 12.1 asetetut edellytykset täyttyvät.
Hyväksyttävyysperusteiden on oltava sellaiset, että 95 prosentin luotettavuustasolla liitteen 7 (ensimmäinen näytteenotto) mukaisesti suoritetun pistokokeen läpäisemisen vähimmäistodennäköisyys on 0,95.
LIITE 7
TARKASTAJAN SUORITTAMAA NÄYTTEENOTTOA KOSKEVAT VÄHIMMÄISVAATIMUKSET
1. YLEISTÄ
1.1 Mekaanista ja geometrista vaatimustenmukaisuutta koskevat tämän säännön määräykset katsotaan täytetyiksi, jos eroavuudet eivät ylitä väistämättömiä valmistuspoikkeamia.
1.2 Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien fotometrisiin ominaisuuksiin liittyvää vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi, jos testattaessa fotometrisia ominaisuuksia sattumanvaraisesti valitusta valaisimesta, joka on varustettu standardihehkulampulla taikka ei-vaihdettavalla valonlähteellä (hehkulamput ja muut), jolloin kaikki mittaukset tehdään tapauksen mukaan jännitteillä 6,75 V, 13,5 V tai 28,0 V,
1.2.1 |
mikään mitattu arvo ei poikkea negatiivisesti yli 20 prosentilla tässä säännössä määritellyistä arvoista. |
1.2.2 |
Jos kyseessä on valaisin, jonka valonlähde on vaihdettava, ja jos edellä tarkoitetun testin tulokset eivät täytä vaatimuksia, valaisimille suoritettavat testit on toistettava käyttäen toista standardihehkulamppua. |
1.2.3 |
Valaisimia, joissa on selviä vikoja, ei oteta huomioon. |
1.3 Värikoordinaatteja koskevien vaatimusten on täytyttävä silloin, kun valaisin on varustettu standardihehkulampulla, tai niiden valaisimien, joiden valonlähde ei ole vaihdettava (hehkulamput ja muut), osalta silloin, kun kolorimetriset ominaisuudet tarkastetaan valonlähteen ollessa valaisimessa.
2. ENSIMMÄINEN NÄYTTEENOTTO
Ensimmäisessä näytteenotossa valitaan sattumanvaraisesti neljä valaisinta. Ensimmäinen kahden valaisimen näyte merkitään A:ksi ja toinen B:ksi.
2.1 Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi
2.1.1 |
Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuviossa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti, jos valaisimien mitattujen arvojen negatiiviset poikkeamat ovat seuraavat:
|
2.1.2 |
tai jos kohdan 1.2.2. edellytykset näytteen A osalta täyttyvät. |
2.2 Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi
2.2.1 |
Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi tämän liitteen kuviossa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos valaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:
|
2.2.2 |
tai jos kohdan 1.2.2 edellytykset näytteen A osalta eivät täyty. |
2.3 Hyväksyntä peruutetaan
Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja kohtaa 13 on sovellettava, jos tämän liitteen kuvion 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä valaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:
2.3.1 |
näyte A
|
2.3.2 |
näyte B
|
2.3.3 |
tai jos kohdan 1.2.2 edellytykset näytteiden A ja B osalta eivät täyty. |
3. TOISTETTU NÄYTTEENOTTO
A3:n, B2:n ja B3:n osalta on kahden kuukauden kuluessa ilmoituksen antamisesta suoritettava toistettu näytteenotto (kahdesta sellaisesta valaisimesta koostuvat kolmas näyte C ja neljäs näyte D, jotka on valittu sen jälkeen valmistetusta erästä, kun valmistaja on saattanut tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi).
3.1 Vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi
3.1.1 |
Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien vaatimustenmukaisuutta ei aseteta kyseenalaiseksi tämän liitteen kuviossa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti, jos valaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:
|
3.1.2 |
tai jos kohdan 1.2.2 edellytykset näytteen C osalta täyttyvät. |
3.2 Vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi
3.2.1 |
Sarjatuotantona valmistettujen valaisimien vaatimustenmukaisuus asetetaan kyseenalaiseksi tämän liitteen kuviossa 1 esitetyn näytteenottomenettelyn mukaisesti ja valmistajaa kehotetaan saattamaan tuotantonsa vaatimusten mukaiseksi, jos valaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:
|
3.3 Hyväksyntä peruutetaan
Vaatimustenmukaisuus on asetettava kyseenalaiseksi ja kohtaa 13 on sovellettava, jos tämän liitteen kuvion 1 mukaisessa näytteenottomenettelyssä valaisimien mitattujen arvojen poikkeamat ovat seuraavat:
3.3.1 |
näyte C
|
3.3.2 |
näyte D
|
3.3.3 |
tai jos kohdan 1.2.2 edellytykset näytteiden C ja D osalta eivät täyty. |
Kuvio 1
28.5.2010 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
L 130/19 |
Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä on hyvä tarkastaa UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa
http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 90 – Moottoriajoneuvoissa ja niiden perävaunuissa käytettävien varaosina toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen ja rumpujarrupäällysteiden tyyppihyväksyntää koskevat yhdenmukaiset vaatimukset
Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:
Muutossarjan 01 täydennys 11 – Voimaantulopäivä: 24. lokakuuta 2009
SISÄLTÖ
SÄÄNTÖ
1. |
Soveltamisala |
2. |
Määritelmät |
3. |
Hyväksynnän hakeminen |
4. |
Hyväksyntä |
5. |
Vaatimukset ja testit |
6. |
Pakkaukset ja merkinnät |
7. |
Varaosina toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai varaosina toimitettavien rumpujarrupäällysteiden muuttaminen ja hyväksynnän laajentaminen |
8. |
Valmistuksen vaatimustenmukaisuus |
9. |
Seuraamukset vaatimustenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta |
10. |
Tuotannon lopettaminen |
11. |
Hyväksyntätestauksesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet |
12. |
Siirtymäsäännökset |
LIITTEET
Liite 1 – |
Ilmoitus säännön nro 90 mukaisen varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai varaosana toimitettavan rumpujarrupäällysteen hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta |
Liite 2 – |
Hyväksyntämerkin ja hyväksyntätietojen sijoittelu |
Liite 3 – |
Luokkien M1, M2 ja N1 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset |
Liite 4 – |
Luokkien M3, N2 ja N3 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja ja rumpujarrupäällysteitä koskevat vaatimukset |
Liite 5 – |
Luokkien O1 ja O2 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset |
Liite 6 – |
Luokkien O3 ja O4 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja ja rumpujarrupäällysteitä koskevat vaatimukset |
Liite 7 – |
Luokan L ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset |
Liite 8 – |
Tekniset vaatimukset varaosina toimitettaville jarrupäällysteasennussarjoille, jotka on tarkoitettu ajoneuvon käyttöjarrujärjestelmästä riippumattomiin erillisiin seisontajarrujärjestelmiin |
Liite 9 – |
Jarrupäällysteiden kitkakäyttäytymisen määrittäminen konetestauksella |
1. SOVELTAMISALA
1.1 |
Tätä sääntöä sovelletaan seuraaviin:
|
1.2 |
Varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat voidaan hyväksyä asennettavaksi käyttöön moottoriajoneuvoissa ja niiden perävaunuissa, jotka on tyyppihyväksytty säännön nro 13 tai nro 78 mukaisesti. Varaosana toimitettavat rumpujarrupäällysteet, jotka on tarkoitettu niitattavaksi jarrukenkään, voidaan hyväksyä asennettavaksi käyttöön luokkiin M3, N2, N3, O3 ja O4 kuuluvissa ajoneuvoissa, jotka on tyyppihyväksytty säännön nro 13 mukaisesti (1). |
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
2.1 |
’Jarrujärjestelmällä’ tarkoitetaan säännön nro 13 kohdassa 2.3 tarkoitettuja laitteita. |
2.2 |
’Kitkajarrulla’ tarkoitetaan sitä jarrujärjestelmän osaa, jossa suhteessa toisiinsa liikkuvien jarrupäällysteen ja pyörän navan tai rummun välisestä kitkasta syntyy ajoneuvon liikettä vastustava voima. |
2.3 |
’Jarrupäällysteasennussarjalla’ tarkoitetaan kitkajarrun osaa, jota painetaan rumpua tai levyä vasten kitkavoiman tuottamiseksi. |
2.3.1 |
’Jarrukenkäasennussarjalla’ tarkoitetaan rumpujarrun jarrupäällysteasennussarjaa. |
2.3.1.1 |
’Jarrukengällä’ tarkoitetaan jarrukenkäasennussarjan osaa, jossa on jarrupäällyste. |
2.3.2 |
’Jarrupala-asennussarjalla’ tarkoitetaan levyjarrun jarrupäällysteasennussarjaa. |
2.3.2.1 |
’Tukilevyllä’ tarkoitetaan jarrupala-asennussarjan osaa, jossa on jarrupäällyste. |
2.3.3 |
’Jarrupäällysteellä’ tarkoitetaan jarrukenkään tai tukilevyyn kiinnitettäväksi tarkoitettua kitkamateriaaliosaa, joka on valmiissa muodossaan ja lopullisissa mitoissaan. |
2.3.4 |
’Rumpujarrupäällysteellä’ tarkoitetaan rumpujarruun tarkoitettua jarrupäällystettä. |
2.3.5 |
’Kitkamateriaalilla’ tarkoitetaan niiden materiaalien ja valmistustapojen erityistä yhdistelmää, jotka määräävät jarrupäällysteen ominaisuudet. |
2.4 |
’Jarrupäällystetyypillä’ tarkoitetaan sellaisten jarrupäällysteiden luokkaa, jotka eivät eroa toisistaan kitkamateriaaliominaisuuksiltaan. |
2.5 |
’Jarrupäällysteasennussarjan tyypillä’ tarkoitetaan sellaisten jarrupäällysteasennussarjojen sarjoja, jotka eivät eroa toisistaan jarrupäällystetyypiltään, mitoiltaan tai toiminnallisilta ominaisuuksiltaan. |
2.6 |
’Rumpujarrupäällysteiden tyypillä’ tarkoitetaan sellaisten jarrupäällysteiden asennussarjojen sarjoja, jotka eivät eroa toisistaan jarrupäällystetyypiltään, mitoiltaan tai toiminnallisilta ominaisuuksiltaan. |
2.7 |
’Alkuperäisellä jarrupäällysteellä’ tarkoitetaan jarrupäällystetyyppiä, johon viitataan ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjoissa säännön nro 13 liitteessä 2 olevan kohdan 8.1 (2) tai säännön nro 78 liitteessä 1 olevan kohdan 5.4 mukaisesti. |
2.8 |
’Alkuperäisellä jarrupäällysteasennussarjalla’ tarkoitetaan ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjoissa esitettyjen tietojen mukaista jarrupäällysteasennussarjaa. |
2.9 |
’Varaosana toimitettavalla jarrupäällysteasennussarjalla’ tarkoitetaan tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä jarrupäällysteasennussarjatyyppiä, jolla voidaan korvata alkuperäinen jarrupäällysteasennussarja. |
2.10 |
’Alkuperäisellä rumpujarrupäällysteellä’ tarkoitetaan ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjoissa esitettyjen tietojen mukaista rumpujarrupäällystettä. |
2.11 |
’Varaosana toimitettavalla rumpujarrupäällysteellä’ tarkoitetaan tämän säännön mukaisesti hyväksyttyä rumpujarrupäällystettä, jolla voidaan korvata alkuperäinen rumpujarrupäällyste. |
2.12 |
’Seisontajarrun jarrupäällysteasennussarjalla’ tarkoitetaan jarrupala- tai jarrukenkäasennussarjaa, joka kuuluu käyttöjarrujärjestelmästä erilliseen ja riippumattomaan seisontajarrujärjestelmään. |
2.13 |
’Valmistajalla’ tarkoitetaan tahoa, joka voi ottaa teknisen vastuun jarrupäällysteasennussarjoista tai rumpujarrupäällysteistä ja pystyy osoittamaan, että sillä on keinot tuotannon vaatimustenmukaisuuden saavuttamiseksi. |
3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 |
Hakemuksen tiettyjä ajoneuvotyyppejä koskevan varaosajarrupäällysteasennussarjan tyypin tai rumpujarrupäällysteiden tyypin hyväksymiseksi tekee varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden valmistaja tai hänen valtuuttamansa edustaja. |
3.2 |
Säännön nro 13 tai säännön nro 78 mukaisen ajoneuvon tyyppihyväksynnän haltija voi jättää hakemuksen, joka koskee ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjoissa mainitun tyypin mukaisia varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja tai rumpujarrupäällysteitä. |
3.3 |
Hyväksyntähakemukseen on liitettävä kolmena kappaleena varaosana toimitettavasta jarrupäällysteasennussarjasta tai rumpujarrupäällysteestä kuvaus, jossa esitetään tämän säännön liitteessä 1 täsmennetyt osat, sekä seuraavat tiedot:
|
3.4 |
On toimitettava hyväksyntätestien suorittamiseen riittävä määrä sen tyypin mukaisia jarrupäällysteasennussarjoja tai rumpujarrupäällysteitä, jota varten hyväksyntää haetaan. |
3.5 |
Hakijan on sovittava hyväksyntätesteistä vastaavan tutkimuslaitoksen kanssa sopivien edustavien ajoneuvojen ja/tai jarrujen toimittamisesta laitokselle. |
3.6 |
Ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä toimivaltaisen viranomaisen on todennettava, että on huolehdittu tyydyttävistä järjestelyistä, joiden avulla tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokas valvonta voidaan varmistaa. |
3.6.1 |
Hakijan on toimitettava kitkakäyttäytymistä koskevat arvot tapauksen mukaan tämän säännön liitteessä 9 olevan kohdan 2.4.1 tai 3.4.1 mukaisesti. |
4. HYVÄKSYNTÄ
4.1 |
Jos tämän säännön mukaista hyväksyntää varten toimitetut jarrupäällysteasennussarjat tai rumpujarrupäällysteet täyttävät jäljempänä olevan kohdan 5 vaatimukset, varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyyppi on hyväksyttävä. |
4.1.1 |
Kun kyse on varaosana toimitettavista jarrupäällysteasennussarjoista, jotka on tarkoitettu säännön nro 78 kohdassa 2.9 tarkoitetulla yhdistetyllä jarrujärjestelmällä varustettuihin luokan L ajoneuvoihin, hyväksyntä on rajoitettava koskemaan jarrupäällysteasennussarjojen yhdistelmiä ainoastaan niillä ajoneuvon akseleilla, joiden osalta on tehty tämän säännön liitteen 7 mukaiset testit. |
4.2 |
Kullekin hyväksytylle varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypille on annettava hyväksyntänumero, joka koostuu kolmesta numeroryhmästä seuraavasti:
|
4.3 |
Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypille. Sama tyyppihyväksyntänumero voi kattaa kyseisen jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypin käytön useissa eri ajoneuvotyypeissä. |
4.4 |
Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypin hyväksynnästä, hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella. |
4.5 |
Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksytyn tyypin mukaiseen jarrupäällysteasennussarjaan tai rumpujarrupäällysteeseen on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen kohtaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, jonka osat ovat
|
4.6 |
Kohdassa 4.5 tarkoitetun hyväksyntämerkin on oltava helposti luettava ja pysyvä. |
4.7 |
Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä edellä ja kohdassa 6.5 tarkoitetuista hyväksyntämerkin ja hyväksyntätietojen sijoitteluista. |
5. VAATIMUKSET JA TESTIT
5.1 Yleistä
Varaosana toimitettava jarrupäällysteasennussarja tai rumpujarrupäällyste on suunniteltava ja rakennettava siten, että kun sillä korvataan ajoneuvoon alun perin asennettu asennussarja tai päällyste, ajoneuvon jarrutusteho vastaa hyväksytyn ajoneuvotyypin jarrutustehoa.
Erityiset vaatimukset:
a) |
Varaosana toimitettavilla jarrupäällysteasennussarjoilla tai rumpujarrupäällysteillä varustetun ajoneuvon on täytettävä asiaankuuluvat jarrutusta koskevat vaatimukset, jotka on vahvistettu säännössä nro 13 (muutossarja 09 mukaan luettuna) tai säännössä nro 78 (muutossarja 01 mukaan luettuna). |
b) |
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen suoritusarvojen on vastattava korvattavan alkuperäisen asennussarjan tai rumpujarrupäällysteen suoritusarvoja. |
c) |
Varaosana toimitettavalla jarrupäällysteasennussarjalla tai rumpujarrupäällysteellä on oltava tarkoitukseen soveltuvat mekaaniset ominaisuudet. |
d) |
Jarrupäällysteissä ei saa olla asbestia. |
5.1.1 Jos varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat tai rumpujarrupäällysteet vastaavat säännön nro 13 tai säännön nro 78 mukaisissa ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjoissa täsmennettyä tyyppiä, niiden katsotaan täyttävän tämän säännön kohdan 5 vaatimukset.
5.2 Suoritusvaatimukset
5.2.1 Luokkien M1, M2 ja N1 ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat
Ainakin yhdet varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat, jotka edustavat hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa päällystetyyppiä, on testattava asennettuina ainakin yhteen hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa ajoneuvotyyppiä edustavaan ajoneuvoon liitteessä 3 annettujen ohjeiden mukaisesti, ja niiden on täytettävä kyseisessä liitteessä asetetut vaatimukset. Edustavat ajoneuvot on valittava käyttökohteena olevista ajoneuvoista huonoimman tapauksen määrittämisen perusteella (4). Testattaessa nopeusherkkyyttä ja verrattaessa kylmäjarrutustehoa on käytettävä jompaakumpaa liitteessä 3 esitetyistä menetelmästä.
5.2.2 Luokkien M3, N2 ja N3 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja ja rumpujarrupäällysteitä koskevat vaatimukset
Ainakin yhdet varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat tai rumpujarrupäällysteet, jotka edustavat hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa päällystetyyppiä, on testattava asennettuina ainakin yhteen hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa ajoneuvotyyppiä edustavaan ajoneuvoon liitteessä 4 annettujen ohjeiden mukaisesti käyttäen joko kohdassa 1 (ajoneuvon testaus) tai kohdassa 2 (inertiadynamometritesti) kuvattua menetelmää, ja niiden on täytettävä kyseisessä liitteessä asetetut vaatimukset. Edustavat ajoneuvot on valittava käyttökohteena olevista ajoneuvoista huonoimman tapauksen määrittämisen perusteella (4).
5.2.3 Luokkien O1 ja O2 ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat
Varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat on testattava liitteen 5 määräysten mukaisesti, ja niiden on täytettävä liitteessä esitetyt vaatimukset.
5.2.4 Luokkien O3 ja O4 ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat ja rumpujarrupäällysteet
Varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat ja rumpujarrupäällysteet on testattava liitteen 6 määräysten mukaisesti, ja niiden on täytettävä liitteessä esitetyt vaatimukset. Testauksessa on käytettävä jotakin säännön nro 13 liitteen 11 lisäyksessä 2 olevassa kohdassa 3 kuvatuista kolmesta menetelmästä.
5.2.5 Luokan L ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat
Ainakin yhdet varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat, jotka edustavat hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa päällystetyyppiä, on testattava asennettuina ainakin yhteen hyväksyntähakemuksen kohteena olevaa ajoneuvotyyppiä edustavaan ajoneuvoon liitteessä 7 annettujen ohjeiden mukaisesti, ja niiden on täytettävä kyseisessä liitteessä asetetut vaatimukset. Edustavat ajoneuvot on valittava käyttökohteena olevista ajoneuvoista huonoimman tapauksen määrittämisen perusteella (5).
5.3 Mekaaniset ominaisuudet
5.3.1 Luokkien M1, M2, N1, O1, O2 ja L ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat
5.3.1.1 Siihen tyyppiin, jolle hyväksyntää haetaan, kuuluvien varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen leikkauslujuus on testattava standardin ISO 6312:1981 tai ISO 6312:2001 mukaisesti.
Jarrupala-asennussarjan pienin sallittu leikkauslujuus on 250 N/cm2 ja jarrukenkäasennussarjan 100 N/cm2.
5.3.1.2 Siihen tyyppiin, jolle hyväksyntää haetaan, kuuluvien varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen puristuvuus on testattava standardin ISO 6310:1981 tai ISO 6310:2001 mukaisesti.
Jarrupala-asennussarjojen puristuvuusarvo saa olla enintään 2 prosenttia ympäristön lämpötilassa ja 5 prosenttia lämpötilassa 400 °C. Jarrukenkäasennussarjojen kohdalla enimmäisarvot ovat 2 prosenttia ympäristön lämpötilassa ja 4 prosenttia lämpötilassa 200 °C. Vaatimus ei koske seisontajarrujen jarrupäällysteasennussarjoja.
5.3.2 Luokkien M3, N2, N3, O3 ja O4 ajoneuvojen varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat ja rumpujarrupäällysteet
5.3.2.1 Leikkauslujuus
Testi koskee ainoastaan levyjarrujen jarrupala-asennussarjoja.
Siihen tyyppiin, jolle hyväksyntää haetaan, kuuluvien varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen leikkauslujuus on testattava standardin ISO 6312:1981 tai ISO 6312:2001 mukaisesti. Jarrupäällysteasennussarjat voidaan jakaa kahteen tai kolmeen osaan testauslaitteen kapasiteetin mukaisesti.
Pienin sallittu leikkauslujuus on 250 N/cm2.
5.3.2.2 Puristuvuus
Siihen tyyppiin, jolle hyväksyntää haetaan, kuuluvien varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen ja rumpujarrupäällysteiden puristuvuus on testattava standardin ISO 6310:1981 tai ISO 6310:2001 mukaisesti. Testauksessa voidaan käyttää näytetyypin I mukaisia litteitä testikappaleita.
Jarrupala-asennussarjojen puristuvuusarvo saa olla enintään 2 prosenttia ympäristön lämpötilassa ja 5 prosenttia lämpötilassa 400 °C. Jarrukenkäasennussarjojen ja rumpujarrupäällysteiden kohdalla enimmäisarvot ovat 2 prosenttia ympäristön lämpötilassa ja 4 prosenttia lämpötilassa 200 °C.
5.3.2.3 Materiaalin kovuus 5 (6)
Vaatimusta sovelletaan rumpujarrujen päällysteasennussarjoihin ja rumpujarrupäällysteisiin.
Siihen tyyppiin, jolle hyväksyntää haetaan, kuuluvien varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen ja rumpujarrupäällysteiden kovuus on testattava standardin ISO 2039–2:1987 mukaisesti.
Kitkamateriaalin kitkapinnan kovuusarvo saadaan määrittämällä viiden eri tuotantoeristä (jos mahdollista) peräisin olevan näytepäällysteen kovuusarvojen keskiarvo, mitä varten tehdään eri kohdista viisi mittausta kustakin jarrupäällysteestä.
6. PAKKAUS JA MERKINNÄT
6.1 |
Tämän säännön mukaisesti hyväksytyn tyypin mukaiset varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat ja rumpujarrupäällysteet on pidettävä kaupan akselikohtaisina sarjoina. |
6.2 |
Jokaisen akselikohtaisen sarjan on oltava suljetussa pakkauksessa, jonka rakenteesta voidaan todeta, onko sitä avattu aiemmin. |
6.3 |
Jokaisessa pakkauksessa on esitettävä seuraavat tiedot:
|
6.4 |
Kussakin pakkauksessa on oltava jollakin ECE:n virallisella kielellä laaditut asennusohjeet ja vastaava teksti myyntimaan kielellä.
|
6.5 |
Jokaisessa varaosana toimitettavassa jarrupäällysteasennussarjassa ja rumpujarrupäällysteessä on oltava pysyvästi seuraavat hyväksyntätiedot:
|
7. VARAOSINA TOIMITETTAVIEN JARRUPÄÄLLYSTEASENNUSSARJOJEN TAI VARAOSINA TOIMITETTAVIEN RUMPUJARRUPÄÄLLYSTEIDEN MUUTTAMINEN JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN
7.1 |
Kaikista varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden tyyppiin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava hyväksynnän antaneelle hallinnolliselle yksikölle, joka voi sitten
|
7.2 |
Hyväksynnän vahvistus tai epääminen, jossa eritellään muutokset, on annettava tiedoksi tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille kohdan 4.4 mukaisella menettelyllä. |
7.3 |
Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava laajentamiselle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille, jotka soveltavat tätä sääntöä, tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella. |
8. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
8.1 |
Tämän säännön mukaisesti hyväksytyt varaosana toimitettavat jarrupäällysteasennussarjat ja rumpujarrupäällysteet on valmistettava niin, että ne vastaavat hyväksyttyä tyyppiä. |
8.2 |
Alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden, joista tehdään hakemus kohdan 3.2 mukaisesti, katsotaan olevan kohdan 8 vaatimusten mukaiset. |
8.3 |
Valmistusta on valvottava asianmukaisesti, jotta voidaan varmistaa kohdassa 8.1 tarkoitettujen vaatimusten täyttyminen. Tällöin on tarkastettava käytetyt raaka-aineet ja komponentit. |
8.4 |
Hyväksyntätodistuksen haltijan on erityisesti
|
8.5 |
Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen voi milloin tahansa tarkastaa kuhunkin tuotantoyksikköön sovellettavat vaatimustenmukaisuuden tarkastusmenetelmät. |
8.5.1 |
Kussakin tarkastuksessa on vierailevalle tarkastajalle esitettävä testiä ja tuotannon valvontaa koskevat asiakirjat. |
8.5.2 |
Tarkastaja voi ottaa satunnaisnäytteitä testattavaksi valmistajan laboratoriossa. Näytteiden vähimmäismäärä voidaan määrittää valmistajan omien tarkastusten tulosten perusteella. |
8.5.3 |
Jos laatutaso ei ole tyydyttävä tai jos näyttää tarpeelliselta tarkistaa kohdan 8.5.2 mukaisten testien pätevyys, tarkastaja valitsee näytekappaleet, jotka toimitetaan tyyppihyväksyntätestit suorittaneelle tutkimuslaitokselle. |
8.5.4 |
Toimivaltainen viranomainen voi suorittaa kaikki tässä säännössä määrätyt testit. |
8.5.5 |
Toimivaltaisen viranomaisen hyväksymä tarkastustiheys on tavallisesti yksi tarkastus vuodessa. Jos jostakin tarkastuskäynnistä saadaan kielteisiä tuloksia, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki tarpeelliset toimenpiteet toteutetaan tuotannon palauttamiseksi vaatimusten mukaiseksi mahdollisimman pian. |
9. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA
9.1 |
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypille tämän säännön perusteella myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdan 8.1 vaatimukset eivät täyty. |
9.2 |
Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava siitä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella. |
10. TUOTANNON LOPETTAMINEN
Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn varasosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
11. HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET
Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen osapuolien on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätesteistä vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä niiden hallintoviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille ilmoitus muissa maissa tapahtuvasta hyväksynnän myöntämisestä, laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta taikka tuotannon lopettamisesta on lähetettävä.
12. SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET
12.1 |
Sopimuspuolet eivät saa evätä tähän sääntöön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01, perustuvia hyväksyntiä. |
12.2 |
Tammikuun 1. päivästä 1995 lähtien tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää hyväksyntiä vain siinä tapauksessa, että kyseinen varaosana toimitettava jarrupäällysteasennussarja tai rumpujarrupäällyste täyttää tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 01, vaatimukset. |
12.3 |
Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on edelleen sallittava tämän säännön alkuperäisen muodon mukaisesti hyväksyttyjen varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen asentaminen ajoneuvoon ja käyttö ajoneuvossa. |
(1) Tässä säännössä olevilla viittauksilla sääntöön nro 13 tarkoitetaan viittauksia myös muihin kansainvälisiin sääntöihin, joissa sovelletaan samoja teknisiä vaatimuksia kuin säännössä nro 13. Viittauksia säännöksen eri kohtiin on tulkittava vastaavasti.
(2) Jos tällaisia jarrupäällysteitä ei ole saatavilla, voidaan käyttää kohdassa 8.2 lueteltuja jarrupäällysteitä.
(3) 3/ Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Serbia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjä 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksin), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47, Uusi-Seelanti 48, Kypros 49, Malta 50, Etelä-Korea 51, Malesia 52, Thaimaa 53, 54 ja 55 (antamatta), Montenegro 56, 57 (antamatta) ja Tunisia 58. Seuraavat numerot annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat pyörillä varustettuihin ajoneuvoihin ja niihin asennettaviin tai niissä käytettäviin varusteisiin ja osiin sovellettavien yhdenmukaisten teknisten vaatimusten hyväksymistä sekä näiden vaatimusten mukaisesti annettujen hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevia ehtoja koskevan sopimuksen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetut numerot sopimuksen sopimuspuolille.
(4) Huonoimman tapauksen määrittämisessä on tarkasteltava (ainakin) seuraavia teknisiä ominaisuuksia kussakin käyttökohteeksi aiotussa ajoneuvotyypissä:
a) |
jarrukiekon halkaisija |
b) |
jarrukiekon paksuus |
c) |
tuuletettava/umpinainen levy |
d) |
männän halkaisija |
e) |
renkaiden dynaaminen säde |
f) |
ajoneuvon massa |
g) |
akselimassa ja jarrutustehon prosenttiosuus akselilla |
h) |
ajoneuvon huippunopeus. |
Testausolosuhteet on määriteltävä testausselosteessa.
(5) Katso alaviite 4.
(6) Testi on otettu mukaan tuotannon vaatimustenmukaisuuden selvittämistä varten. Vähimmäisarvoista ja toleransseista sovitaan tutkimuslaitoksen kanssa.
LIITE 1
ILMOITUS
(Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
LIITE 2
HYVÄKSYNTÄMERKIN JA HYVÄKSYNTÄTIETOJEN SIJOITTELU
(Ks. tämän säännön kohta 4.7)
a = vähintään 8 mm
Yllä olevasta hyväksyntämerkistä käy ilmi, että hyväksyntä on annettu Alankomaissa (E4) säännön nro 90 mukaisesti. Hyväksyntänumeron kaksi ensimmäistä merkkiä tarkoittavat, että hyväksyntää myönnettäessä sääntöön nro 90 sisältyi muutossarja 01. Seuraavat kolme numeroa ovat hyväksyntäviranomaisen jarrupäällystetyypille antamat numerot ja lisänumerot viranomaisen jarrukengälle tai tukilevylle antamat numerot. Kaikki kahdeksan numeroa muodostavat yhdessä kyseisen varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjatyypin hyväksyntänumeron.
Esimerkki jarrupala-asennussarjan merkinnästä
Esimerkki jarrukenkäasennussarjan merkinnöistä
Esimerkki rumpujarrupäällysteen merkinnästä
Huomautus: Merkintöjen sijainnin ja niiden keskinäisen sijoittelun ei tarvitse vastata esimerkeissä esitettyä.
LIITE 3
Luokkien M1, M2 ja N1 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset
1. Vastaavuus suhteessa sääntöön nro 13
Vastaavuus säännön nro 13 vaatimusten kanssa on osoitettava ajoneuvotestissä.
1.1 Ajoneuvon valmistelu
1.1.1 Testiajoneuvo
Niitä tyyppejä, joille varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen hyväksyntää haetaan, edustava ajoneuvo on varustettava hyväksyntähakemuksen kohteena olevan tyypin mukaisella varaosana toimitettavalla jarrupäällysteasennussarjalla sekä säännöissä nro 13 ja 13-H jarrutustestiä varten edellytetyillä välineillä.
Testattavat jarrupäällysteet on asennettava asianomaisiin jarruihin ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan.
1.1.2 Valmistelu (kiillotusmenettely)
1.1.2.1 Yleiset edellytykset
Testattavat jarrupäällysteasennussarjat on asennettava asianomaisiin jarruihin. Kun kyse on varaosana toimitettavista jarrupäällysteasennussarjoista, on käytettävä uusia jarrupäällysteitä. Rumpujarrupäällysteet voidaan työstää siten, että ne ja rummut ovat aluksi mahdollisimman hyvässä kosketuksessa toisiinsa. Testiajoneuvon on oltava täysin kuormitettu.
Vertailutesteissä käytettyjä, jo testiajoneuvoon asennettuja alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja voidaan käyttää, kunhan ne ovat hyvässä kunnossa eivätkä ole kulumisen vaikutuksesta menettäneet yli 20:tä prosenttia alkuperäisestä paksuudestaan. Niissä ei saa olla merkkejä vaurioitumisesta, murtumisesta, liiallisesta korroosiosta tai ylikuumentumisesta. Ne on valmisteltava seuraavassa esitettävän menettelyn mukaisesti.
1.1.2.2 Menettely
Ajetaan vähintään 50 km ja tehdään vähintään 100 jarrutusta vaihtelevilla hidastuvuuksilla (ainakin 1–5 m/s2) siten, että lähtönopeus on välillä 50–120 km/h. Valmistelun aikana on saavutettava vähintään kolme kertaa 250–500 celsiusasteen lämpötila jarrupala-asennelmien osalta ja 150–250 celsiusasteen lämpötila rumpujarrupäällysteasennelmien osalta (mitattuna levyn tai rummun kitkapinnalta). Jarrupala-asennelmien lämpötila saa nousta enintään 500 celsiusasteeseen ja rumpujarrupäällysteasennelmien lämpötila enintään 250 celsiusasteeseen.
1.1.2.3 Jarrutehotesti
Jarrutetaan yhtä akselia kerrallaan viisi kertaa nopeudesta 70 km/h nopeuteen 0 km/h (etuakseli) ja nopeudesta 45 km/h nopeuteen 0 km/h (taka-akseli) siten, että johtopaine on 4 MPa (1) ja alkulämpötila kussakin pysäytyksessä 100 °C. Nämä viisi perättäistä ei-monotonista tulosta saavat vaihdella enintään 0,6 m/s2 (etuakseli) tai 0,4 m/s2 (taka-akseli) täysin kehittyneen hidastuvuuden keskiarvosta.
Jos vaatimus ei täyty, on jatkettava kohdan 1.1.2.2 mukaista valmistelua ja toistettava kohdan 1.1.2.3 mukainen jarrutustehotesti.
1.2 Ajoneuvon jarrujärjestelmä on testattava kyseistä ajoneuvoluokkaa (M1, M2 tai N1) koskevien säännön nro 13 liitteessä 4 olevien kohtien 1 ja 2 vaatimusten mukaisesti. Sovellettavat vaatimukset tai testit ovat seuraavat:
1.2.1. Käyttöjarru
1.2.1.1. Tyyppi 0 -testi vaihde vapaalla ja ajoneuvo kuormitettuna
1.2.1.2. Tyyppi 0 -testi vaihde vapaalla ja ajoneuvo kuormittamattomana ja kuormitettuna säännön nro 13 liitteessä 4 olevien kohtien 1.4.3.1 (vakaustesti) ja 1.4.3.2 (ainoastaan testi alkunopeudella v = 0,8 vmax) mukaisesti
1.2.1.3. Tyyppi I -testi
1.2.2. Varajarru
1.2.2.1. Tyyppi 0 -testi vaihde vapaalla ja ajoneuvo kuormitettuna (tätä testiä ei tarvitse tehdä, jos on selvää, että vaatimukset täyttyvät esimerkiksi diagonaalisen piirijaon ansiosta)
1.2.3. Seisontajarru
(Tätä kohtaa sovelletaan ainoastaan, jos jarrua, jonka päällysteille hyväksyntää haetaan, käytetään seisontajarruna).
1.2.3.1. Alamäkitesti 18 prosentin kaltevuudella ja ajoneuvo kuormitettuna
1.3 Ajoneuvon on täytettävä kaikki asiaankuuluvat vaatimukset, jotka kyseiselle ajoneuvoluokalle on vahvistettu säännön nro 13 liitteessä 4 olevassa kohdassa 2.
2. Lisävaatimukset
Lisävaatimusten noudattaminen on osoitettava jommallakummalla seuraavista menetelmistä:
2.1 Ajoneuvotesti (akselikohtainen testi)
Tätä testiä varten ajoneuvon on oltava täysin kuormitettu, ja jarrutukset on tehtävä vaihde vapaalla tasaisella tiellä.
Ajoneuvon käyttöjarrujärjestelmän on oltava varustettu järjestelmällä, jolla etu- ja taka-akselien jarrut voidaan erottaa toisistaan, jotta molempia voidaan käyttää toisistaan riippumattomina.
Jos jarrupäällysteasennussarjan hyväksyntää haetaan etuakselin jarrujen osalta, taka-akselin jarrujen on oltava pois käytöstä koko testin ajan.
Jos jarrupäällysteasennussarjan hyväksyntää haetaan taka-akselin osalta, etuakselin jarrujen on oltava pois käytöstä koko testin ajan.
2.1.1 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla testin tuloksia seuraavasti:
2.1.1.1 Jarrutetaan vähintään kuusi kertaa nostamalla poljintehoa tai johtopainetta tasaisin välein pyörien lukkiutumiseen saakka tai vaihtoehtoisesti siihen saakka, että saavutetaan 6 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus taikka kyseiselle ajoneuvoluokalle vahvistettu enimmäispoljinvoima. Lähtönopeuden on oltava seuraavan taulukon mukainen:
Ajoneuvoluokka |
Testinopeus km/h |
|
etuakseli |
taka-akseli |
|
M1 |
70 |
45 |
M2 |
50 |
40 |
N1 |
65 |
50 |
Kutakin jarrutusta aloitettaessa jarrujen alkulämpötila saa olla enintään 100 °C.
2.1.1.2 Mitataan poljinvoima tai johtopaine sekä keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus ja esitetään ne graafisesti. Määritetään se poljinvoima tai johtopaine, jolla saavutetaan (jos mahdollista) 5 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus etuakselin jarrujen osalta ja 3 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus taka-akselin jarrujen osalta. Jos näitä arvoja ei voi saavuttaa suurimmalla sallitulla poljinvoimalla, määritetään se poljinvoima tai johtopaine, jolla saavutetaan enimmäishidastuvuus.
2.1.1.3 Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen arvoja vastaavina, jos samalla poljinvoimalla tai johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla saavutetuista hidastuvuuksista.
2.1.2 Nopeusherkkyystesti
2.1.2.1 Jarrutetaan kolme kertaa tämän liitteen kohdan 2.1.1.2 mukaista poljinvoimaa käyttäen siten, että jarrujen alkulämpötila on enintään 100 °C ja akselien alkunopeudet ovat seuraavanlaiset:
a) |
etuakseli: 65 km/h, 100 km/h ja lisäksi 135vkm/h, jos vmax on suurempi kuin 150 km/h |
b) |
taka-akseli: 45 km/h, 65 km/h ja lisäksi 90 km/h, jos vmax on suurempi kuin 150 km/h. |
2.1.2.2 Lasketaan kunkin kolmen jarrutusryhmän keskiarvo ja esitetään nopeus graafisesti vastaavien keskimääräisten täysin kehittyneiden hidastuvuuksien funktiona.
2.1.2.3 Suuremmilla nopeuksilla mitatut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet saavat poiketa enintään 15 prosenttia pienimmällä nopeudella mitatusta hidastuvuudesta.
2.2 Inertiadynamometritesti
2.2.1 Testauslaitteet
Testattava ajoneuvon jarru varustetaan inertiadynamometrillä. Dynamometri varustetaan välineillä kierrosnopeuden, jarrutusmomentin, jarrujohdon paineen, jarrutuksen jälkeisen kierrosten määrän, jarrutusajan sekä jarrukiekon lämpötilan jatkuvaa tallentamista varten.
2.2.2 Testausolosuhteet
2.2.2.1 Dynamometrin pyörimismassan on vastattava puolta akselin osuudesta ajoneuvon enimmäismassasta jäljempänä esitettävän taulukon mukaisesti sekä suurimman kyseisille ajoneuvotyypeille hyväksytyn renkaan vierintäsädettä.
Ajoneuvoluokka |
Akselin osuus ajoneuvon enimmäismassasta |
|
etuakseli |
taka-akseli |
|
M1 |
0,77 |
0,32 |
M2 |
0,69 |
0,44 |
N1 |
0,66 |
0,39 |
2.2.2.2 Dynamometrin alkupyörimisnopeuden on vastattava tämän liitteen kohdissa 2.2.3 ja 2.2.4 ilmoitettuja ajoneuvon lineaarinopeuksia ja perustuttava renkaan dynaamiseen vierintäsäteeseen.
2.2.2.3 Testattavaksi toimitetut jarrupäällysteet on asennettava asianomaisin jarruihin ja valmisteltava (kiillotettava) seuraavalla menettelyllä:
|
Kiillotusvaihe 1: 64 lyhyttä jarrutusta nopeudesta 80 km/h nopeuteen 30 km/h eri johtopaineilla.
|
|
Kiillotusvaihe 2: 10 jarrutusta nopeudesta 100 km/h nopeuteen 5 km/h, hidastuvuus 0,4 g, nouseva alkulämpötila.
|
|
Palautuminen: 18 jarrutusta nopeudesta 80 km/h nopeuteen 30 km/h, johtopaine 3 000 kPa
|
2.2.2.4 Jarrutetaan viisi kertaa nopeudesta 80 km/h nopeuteen 0 km/h siten, että johtopaine on 4 MPa ja alkulämpötila kussakin pysäytyksessä 100 °C. Nämä viisi perättäistä ei-monotonista tulosta saavat vaihdella enintään 0,6 m/s2 täysin kehittyneen hidastuvuuden keskiarvosta.
Jos vaatimus ei täyty, toistetaan valmistelumenetelmän ensimmäinen osa, kiillotusvaihe 1, kunnes teholta vaadittu vakaus saavutetaan.
2.2.2.5 Jäähdytysilman käyttö on sallittu. Ilman virtausnopeuden jarrulla on oltava
vair = 0,33 v
jossa
v = testiajoneuvon nopeus jarrutuksen alkaessa.
2.2.3 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla testin tuloksia seuraavasti:
2.2.3.1 Kun luokkien M1 ja N1 ajoneuvon alkunopeus on 80 km/h ja luokan M2 ajoneuvon alkunopeus on 60 km/h ja jarrujen lämpötila on enintään 100 °C kunkin jarrutuksen alussa, jarrutetaan vähintään kuusi kertaa nostamalla johtopainetta tasaisin välein, kunnes saavutetaan 6 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus.
2.2.3.2 Mitataan ja esitetään graafisesti kunkin jarrutuksen johtopaine ja keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus ja määritetään 5 m/s2:n hidastuvuuden saavuttamiseksi vaadittava johtopaine.
2.2.3.3 Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen arvoja vastaavina, jos samalla poljinvoimalla tai johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla saavutetuista hidastuvuuksista.
2.2.4 Nopeusherkkyystesti
2.2.4.1 Jarrutetaan kohdan 2.2.3.2 mukaista poljinvoimaa käyttäen kolme kertaa, kun jarrujen alkulämpötila on enintään 100 °C ja pyörimisnopeudet vastaavat seuraavia ajoneuvojen lineaarinopeuksia:
a) |
75 km/h, 120 km/h ja lisäksi 160 km/h, jos vmax on suurempi kuin 150 km/h. |
2.2.4.2 Lasketaan kunkin kolmen jarrutusryhmän keskiarvo ja esitetään nopeus graafisesti vastaavien keskimääräisten täysin kehittyneiden hidastuvuuksien funktiona.
2.2.4.3 Suuremmilla nopeuksilla mitatut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet saavat poiketa enintään 15 prosenttia pienimmällä nopeudella mitatusta hidastuvuudesta.
(1) Kun kyse on muista kuin hydraulisista jarrulaitteista, olisi käytettävä vastaavaa syöttöarvoa.
LIITE 4
Luokkien M3, N2 ja N3 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja ja rumpujarrupäällysteitä koskevat vaatimukset
1. Ajoneuvon testaus
1.1 Testiajoneuvo
Niitä tyyppejä, joille varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden hyväksyntää haetaan, edustava ajoneuvo on varustettava hyväksyntähakemuksen kohteena olevan tyypin mukaisilla varaosana toimitettavilla jarrupäällysteasennussarjoilla tai rumpujarrupäällysteillä sekä säännössä nro 13 jarrutustestiä varten edellytetyillä välineillä.
Testattavat jarrupäällysteet on asennettava asianomaisiin jarruihin ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan.
1.2 Testit ja vaatimukset
1.2.1 Vastaavuus suhteessa sääntöön nro 13
1.2.1.1 Ajoneuvon jarrujärjestelmä on testattava kyseistä ajoneuvoluokkaa (M3, N2 tai N3) koskevien säännön nro 13 liitteessä 4 olevien kohtien 1 ja 2 vaatimusten mukaisesti. Sovellettavat vaatimukset tai testit ovat seuraavat:
1.2.1.1.1 |
Käyttöjarru
|
1.2.1.1.2 |
Varajarru
|
1.2.1.1.3 |
Seisontajarru (Tätä kohtaa sovelletaan ainoastaan, jos jarrua, jonka päällysteille hyväksyntää haetaan, käytetään seisontajarruna).
|
1.2.1.2 Ajoneuvon on täytettävä kaikki asiaankuuluvat vaatimukset, jotka kyseiselle ajoneuvoluokalle on vahvistettu säännön nro 13 liitteessä 4 olevassa kohdassa 2.
1.2.2 Lisävaatimukset (akselikohtainen testi)
Seuraavia testejä varten ajoneuvon on oltava täysin kuormitettu, ja jarrutukset on tehtävä vaihde vapaalla tasaisella tiellä.
Ajoneuvon käyttöjarrujärjestelmän on oltava varustettu järjestelmällä, jolla etu- ja taka-akselien jarrut voidaan erottaa toisistaan, jotta molempia voidaan käyttää toisistaan riippumattomina.
Jos jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteiden hyväksyntää haetaan etuakselin jarrujen osalta, taka-akselin jarrujen on oltava pois käytöstä koko testin ajan.
Jos jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteiden hyväksyntää haetaan taka-akselin jarrujen osalta, etuakselin jarrujen on oltava pois käytöstä koko testin ajan.
1.2.2.1 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla testin tuloksia seuraavasti:
1.2.2.1.1 |
Jarrutetaan vähintään kuusi kertaa nostamalla poljintehoa tai johtopainetta tasaisin välein pyörien lukkiutumiseen saakka tai vaihtoehtoisesti siihen saakka, että saavutetaan 3,5 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus, suurin sallittu poljinvoima tai johtopaineen enimmäisarvo. Lähtönopeuden on oltava 45 km/h ja jarrujen lämpötilan enintään 100 °C kunkin jarrutuksen alkaessa. |
1.2.2.1.2 |
Mitataan poljinvoima tai johtopaine sekä keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus ja esitetään ne graafisesti. Määritetään se poljinvoima tai johtopaine, jolla saavutetaan (jos mahdollista) 3 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus. Jos näitä arvoja ei voi saavuttaa, määritetään se poljinvoima tai johtopaine, jolla saavutetaan enimmäishidastuvuus. |
1.2.2.1.3 |
Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden arvoja vastaavina, jos samalla poljinvoimalla tai johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla tai rumpujarrupäällysteillä saavutetuista hidastuvuuksista. |
1.2.2.2 Nopeusherkkyystesti
1.2.2.2.1 |
Jarrutetaan kolme kertaa tämän liitteen kohdan 1.2.2.1.2 mukaista poljinvoimaa käyttäen siten, että jarrujen alkulämpötila on enintään 100 °C ja nopeudet ovat seuraavanlaiset:
|
1.2.2.2.2 |
Lasketaan kunkin kolmen jarrutusryhmän keskiarvo ja esitetään nopeus graafisesti vastaavien keskimääräisten täysin kehittyneiden hidastuvuuksien funktiona. |
1.2.2.2.3 |
Suuremmilla nopeuksilla mitatut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet saavat poiketa enintään 25 prosenttia pienimmällä nopeudella mitatusta hidastuvuudesta. |
2. Inertiadynamometritesti
2.1 Testauslaitteet
Testattava ajoneuvon jarru varustetaan inertiadynamometrillä. Dynamometri varustetaan välineillä kierrosnopeuden, jarrutusmomentin, jarrujohdon paineen, jarrutuksen jälkeisen kierrosten määrän, jarrutusajan sekä jarrukiekon lämpötilan jatkuvaa tallentamista varten.
2.1.1 Testausolosuhteet
2.1.1.1 |
Dynamometrin pyörimismassan on vastattava puolta akselin osuudesta kertoimella 0,55 kerrotusta ajoneuvon enimmäismassasta sekä suurimman kyseisille ajoneuvotyypeille hyväksytyn renkaan vierintäsädettä. |
2.1.1.2 |
Dynamometrin alkupyörimisnopeuden on vastattava seuraavissa kohdissa ilmoitettuja ajoneuvon lineaarinopeuksia ja perustuttava ajoneuvotyypeille hyväksytyn pienimmän ja suurimman renkaan dynaamisten vierintäsäteiden keskiarvoon. |
2.1.1.3 |
Testattavat jarrupäällysteasennussarjat tai rumpujarrupäällysteet on asennettava jarruun ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan. |
2.1.1.4 |
Mahdollisesti käytettävän jäähdytysilman virtausnopeuden jarrulla on oltava: vair = 0,33 v jossa v = testiajoneuvon nopeus jarrutuksen alkaessa. |
2.1.1.5 |
Jarruun asennettavan työsylinterin on oltava pienintä ajoneuvotyypeille sallittua kokoa. |
2.2 Testit ja vaatimukset
2.2.1 Sääntöön nro 13 perustuvat testit
2.2.1.1 Tyyppi 0 -testi
Kun ajoneuvon alkunopeus on 60 km/h ja jarrujen lämpötila enintään 100 °C kunkin jarrutuksen alussa, jarrutetaan vähintään kuusi kertaa nostamalla johtopainetta tasaisin välein, kunnes saavutetaan ajoneuvotyypin jarrujärjestelmän takaama paine (esim. kompressorin kytkentäpaine). On saavutettava vähintään 5 m/s2:n keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus.
2.2.1.2 Tyyppi 0 -testi, suuri nopeus
Tehdään kolme jarrutusta jarrujen lämpötilan ollessa enintään 100 °C kunkin jarrutuksen alussa ja nopeus 100 km/h, kun hyväksyntä koskee luokan N2 ajoneuvoja, ja 90 km/h, kun se koskee luokkien M3 ja N3 ajoneuvoja, käyttäen kohdan 2.2.1.1 mukaista taattua johtopainetta. Kolmen jarrutuksen aikaansaaman keskimääräisen täysin kehittyneen hidastuvuuden keskiarvon on oltava vähintään 4 m/s2.
2.2.1.3 Tyyppi I -testi
2.2.1.3.1 Lämmitysmenettely
Tehdään 60 sekunnin mittaisessa syklissä 20 perättäistä lyhyttä jarrutusta siten, että v1 = 60 km/h ja v2 = 30 km/h ja jarrujen lämpötila on ensimmäisessä jarrutuksessa enintään 100 °C. Johtopaineen on vastattava hidastuvuutta 3 m/s2 ensimmäisessä jarrutuksessa ja pysyttävä vakaana seuraavissa jarrutuksissa.
2.2.1.3.2 Kuumajarrutusteho
Lämmityksen jälkeen mitataan kuumajarrutusteho kohdassa 2.2.1.1 vahvistetuissa oloissa käyttäen kohdan 2.2.1.1 mukaista taattua johtopainetta (lämpötilat voivat olla toiset). Lämmitetyn jarrun keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus ei saa olla pienempi kuin 60 prosenttia kylmillä jarruilla saavutetusta arvosta tai pienempi kuin 4 m/s2.
2.2.1.3.3 Palautuminen
120 sekuntia kuumajarrutuksen jälkeen tehdään kohdassa 2.2.1.3.1 käytetyllä johtopaineella viisi täysjarrutusta vähintään kahden minuutin väliajoin lähtönopeudesta 60 km/h. Viidennen jarrutuksen alussa jarrujen lämpötilan on oltava ≤ 100 °C, ja keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus saa poiketa enintään 10 prosenttia arvosta, joka on laskettu 60 km/h nopeudella tehdyssä tyyppi 0 -testissä mitatusta johtopaineen ja hidastuvuuden suhteesta.
2.2.1.4 Tyyppi II -testi
2.2.1.4.1 Lämmitysmenettely
Jarruja lämmitetään vakiojarrumomentilla, joka vastaa hidastuvuutta 0,15 m/s2, jatkuvalla nopeudella 30 km/h 12 minuutin ajan.
2.2.1.4.2 Kuumajarrutusteho
Lämmityksen jälkeen mitataan kuumajarrutusteho kohdassa 2.2.1.1 vahvistetuissa oloissa käyttäen kohdan 2.2.1.1 mukaista taattua johtopainetta (lämpötilat voivat olla toiset). Keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus lämmitetyllä jarrulla ei saa olla pienempi kuin 3,75 m/s2.
2.2.1.5 Staattinen seisontajarrutehon testi
2.2.1.5.1 |
Määritetään koko soveltamisalueelle huonoimman tapauksen mukainen jarruun kohdistuva käyttövoima, enimmäismassa, jota jarrutetaan yhdellä akselilla, ja renkaan säde. |
2.2.1.5.2 |
Jarrutetaan kohdassa 2.2.1.5.1 määritetyllä käyttövoimalla. |
2.2.1.5.3 |
Kasvatetaan hitaasti dynamometrin akseliin kohdistettavaa vääntömomenttia, jotta rumpu tai levy kääntyy. Mitataan momentti jarrulla sillä hetkellä, kun dynamometrin akseli alkaa liikkua, ja lasketaan vastaava akselijarruvoima käyttäen kohdan 2.2.1.5.1 mukaista renkaan sädettä. |
2.2.1.5.4 |
Kohdan 2.2.1.5.3 mukaisesti mitattu jarrutusvoima jaetaan puolella kohdassa 2.2.1.5.2 tarkoitetusta ajoneuvon massasta, jolloin osamääräksi on saatava vähintään 0,18. |
2.2.2 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla kohdan 2.2.1.1 mukaisen tyyppi 0 -testin tuloksia.
2.2.2.1 Kohdassa 2.2.1.1 kuvattu tyyppi 0 -testi tehdään yhdellä sarjalla alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja tai rumpujarrupäällysteitä.
2.2.2.2 Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden arvoja vastaavina, jos samalla johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla tai rumpujarrupäällysteillä saavutetuista hidastuvuuksista.
2.2.3 Nopeusherkkyystesti
2.2.3.1 |
Jarrutetaan kolme kertaa kohdan 2.2.1.1 mukaista taattua johtopainetta käyttäen siten, että jarrujen alkulämpötila on enintään 100 °C ja lähtönopeudet ovat seuraavanlaiset:
|
2.2.3.2 |
Lasketaan kunkin kolmen jarrutusryhmän keskiarvo ja esitetään nopeus graafisesti vastaavien keskimääräisten täysin kehittyneiden hidastuvuuksien funktiona. |
2.2.3.3 |
Suuremmilla nopeuksilla mitatut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet saavat poiketa enintään 25 prosenttia pienimmällä nopeudella mitatusta hidastuvuudesta. |
LIITE 5
Luokkien O1 ja O2 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset
1. Yleistä
Tässä liitteessä kuvattu testimenetelmä perustuu inertiadynamometritestiin. Testit voidaan tehdä testiajoneuvolla taikka ajomatolla varustetulla testipenkillä, jos saavutetaan samat testiolosuhteet ja mitataan samat parametrit kuin inertiadynamometritestissä.
2. Testauslaitteet
Testattava ajoneuvon jarru varustetaan inertiadynamometrillä. Dynamometri varustetaan välineillä kierrosnopeuden, jarrumomentin, jarrujohdon paineen tai käyttövoiman, jarrutuksen jälkeisen kierrosten määrän, jarrutusajan sekä jarrukiekon lämpötilan jatkuvaa tallentamista varten.
2.1 Testausolosuhteet
2.1.1 Dynamometrin pyörimismassan on vastattava puolta akselin osuudesta ajoneuvon enimmäismassassa sekä suurimman kyseisille ajoneuvotyypeille hyväksytyn renkaan vierintäsädettä.
2.1.2 Dynamometrin alkupyörimisnopeuden on vastattava tämän liitteen kohdassa 3.1 ilmoitettuja ajoneuvon lineaarinopeuksia ja perustuttava pienimmän ajoneuvotyypeille hyväksytyn renkaan dynaamiseen vierintäsäteeseen.
2.1.3 Testattavat jarrupäällysteet on asennettava asianomaiseen jarruun ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan.
2.1.4 Mahdollisesti käytettävän jäähdytysilman virtausnopeuden jarrulla on oltava:
vair = 0,33 v
jossa
v = testiajoneuvon nopeus jarrutuksen alkaessa.
2.1.5 Jarruun asennetun käyttölaitteen on oltava ajoneuvon mukainen.
3. Testit ja vaatimukset
3.1 Tyyppi 0 -testi
Kun alkunopeus on 60 km/h ja jarrujen lämpötila on enintään 100 °C kunkin jarrutuksen alussa, jarrutetaan vähintään kuusi kertaa peräkkäin nostamalla johtopainetta tai käyttövoimaa tasaisin välein johtopaineen enimmäisarvoon saakka taikka kunnes saavutetaan hidastuvuus 6 m/s2. Viimeisin jarrutus toistetaan käyttämällä alkunopeutta 40 km/h.
3.2 Tyyppi I -testi
3.2.1 Lämmitysmenettely
Jarrua lämmitetään käyttämällä sitä jatkuvasti säännön nro 13 liitteen 4 kohdan 1.3.2 vaatimuksen mukaisesti, kun jarrukiekon alkulämpötila on enintään 100 °C.
3.2.2 Kuumajarrutusteho
Lämmityksen jälkeen mitataan kuumajarrutusteho kohdassa 3.2.1 vahvistetuissa oloissa käyttäen samaa johtopainetta tai käyttövoimaa (lämpötilat saavat olla erilaiset), kun alkunopeus on 40 km/h. Lämmitetyn jarrun keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus ei saa olla pienempi kuin 60 prosenttia kylmillä jarruilla saavutetusta arvosta tai pienempi kuin 3,5 m/s2.
3.3 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla kohdassa 3.1 kuvatun tyyppi 0 -testin tuloksia.
3.3.1 Kohdassa 3.1 kuvattu tyyppi 0 -testi tehdään yhdellä sarjalla alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja.
3.3.2 Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen arvoja vastaavina, jos samalla käyttövoimalla tai johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla saavutetuista hidastuvuuksista.
LIITE 6
Luokkien O3 ja O4 ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja ja rumpujarrupäällysteitä koskevat vaatimukset
1. Testausolosuhteet
Tässä liitteessä kuvatut testit voidaan tehdä myös testiajoneuvolla tai inertiadynamometrillä taikka ajomatolla varustetulla testipenkillä samoissa olosuhteissa kuin ne, jotka mainitaan säännön nro 13 liitteen 11 lisäyksen 2 kohdissa 3.1–3.4.
Testattavat jarrupäällysteet on asennettava asianomaisiin jarruihin ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan.
2. Testit ja vaatimukset
2.1 Vastaavuus suhteessa säännön nro 13 liitteeseen 11.
Jarrut testataan säännön nro 13 liitteen 11 lisäyksen 2 kohdan 3.5 vaatimusten mukaisesti.
2.1.1 |
Tulokset kirjataan säännön nro 13 liitteen 11 lisäyksen 3 mukaisesti. |
2.1.2 |
Tuloksia verrataan tuloksiin, jotka on saatu käyttäen alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja tai rumpujarrupäällysteitä samoissa olosuhteissa. |
2.1.3 |
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen kuumajarrutustehon on samalla vääntömomentilla tehtävässä tyyppi I- tai tyyppi III -testissä (tapauksen mukaan) oltava:
Vastaavan iskunpituuden on oltava alle 110 prosenttia arvosta, joka on saatu alkuperäisellä jarrupäällysteasennussarjalla tai rumpujarrupäällysteellä, eikä se saa ylittää säännön nro 13 liitteen 11 lisäyksen 2 kohdassa 2 määriteltyä arvoa sp. Jos alkuperäistä jarrupäällysteasennussarjaa tai rumpujarrupäällystettä on testattu tyyppi II -testin vaatimusten osalta, varaosana toimitettavaan jarrupäällysteasennussarjaan tai rumpujarrupäällysteeseen sovelletaan säännön nro 13 liitteen 4 kohdassa 1.7.2 (tyyppi III -testi) vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia. |
2.2 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen (tyyppi 0)
2.2.1 |
Jarrutetaan tämän liitteen kohdan 1 mukaisissa olosuhteissa lähtönopeudesta 60 km/h ja jarrujen lämpötilan ollessa enintään 100 °C kuusi kertaa nostaen käyttövoimaa tai johtopainetta arvoon 6,5 baaria tai hidastuvuuteen 6 m/s2 saakka. |
2.2.2 |
Mitataan kunkin jarrutuksen osalta käyttövoima tai johtopaine sekä keskimääräinen jarrumomentti tai täysin kehittynyt hidastuvuus ja esitetään ne graafisesti. |
2.2.3 |
Verrataan tuloksia tuloksiin, jotka on saatu käyttäen alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja tai rumpujarrupäällysteitä samoissa olosuhteissa. |
2.2.4 |
Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen tai rumpujarrupäällysteiden arvoja vastaavina, jos samalla käyttövoimalla tai johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään – 5 tai + 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla tai rumpujarrupäällysteillä saavutetuista hidastuvuuksista. |
LIITE 7
Luokan L ajoneuvojen varaosana toimitettavia jarrupäällysteasennussarjoja koskevat vaatimukset
1. Testausolosuhteet
1.1 Niitä tyyppejä, joille varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan hyväksyntää haetaan, edustavan ajoneuvon on oltava varustettu sitä tyyppiä edustavalla jarrupäällysteasennussarjalla, jolle hyväksyntää haetaan, sekä jarrutustestiä varten säännössä nro 78 edellytetyillä välineillä.
1.2 Testattavat jarrupäällysteet on asennettava asianomaisiin jarruihin ja kiillotettava valmistajan ohjeiden mukaisesti tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla, kunnes noudatettava kiillotusmenettely vahvistetaan.
1.3 Kun kyse on jarrupäällysteasennussarjoista, jotka on tarkoitettu säännön nro 78 kohdassa 2.9 tarkoitetulla yhdistetyllä jarrujärjestelmällä varustettuihin luokan L ajoneuvoihin, on testattava etu- ja taka-akselille tarkoitetut jarrupäällysteasennussarjojen yhdistelmät, joille haetaan hyväksyntää.
Varaosana toimitettava jarrupäällysteasennussarja voidaan asentaa molemmille akseleille tai vain yhdelle akselille, jolloin toisella akselilla käytetään alkuperäistä jarrupäällysteasennussarjaa.
2. Testit ja vaatimukset
2.1 Vastaavuus suhteessa sääntöön N:o 78
2.1.1 Ajoneuvon jarrujärjestelmät testataan kyseistä ajoneuvoluokkaa (L1, L2, L3, L4 tai L5) koskevien säännön N:o 78 liitteessä 3 olevan kohdan 1 vaatimusten mukaisesti. Sovellettavat vaatimukset tai testit ovat seuraavat:
2.1.1.1 Tyyppi 0 -testi vaihde vapaalla
Testi tehdään pelkästään kuormitetulla ajoneuvolla. Jarrutetaan vähintään kuusi kertaa nostamalla käyttövoimaa tai johtopainetta tasaisin välein pyörien lukkiutumiseen saakka tai siihen saakka, että saavutetaan keskimääräinen täysin kehittynyt hidastuvuus 6 m/s2 tai suurin sallittu käyttövoima.
2.1.1.2 Tyyppi 0 -testi vaihde kytkettynä
Koskee vain luokkien L3, L4 ja L5 ajoneuvoja.
2.1.1.3 Tyyppi 0 -testi jarrut märkinä
Ei sovelleta luokan L5 ajoneuvoihin eikä rumpujarruihin tai täysin koteloituihin levyjarruihin, joille ei tehdä tätä testiä säännön nro 78 mukaisen hyväksynnän yhteydessä.
2.1.1.4 Tyyppi I -testi
Koskee vain luokkien L3, L4 ja L5 ajoneuvoja.
2.1.2 Ajoneuvon on täytettävä kaikki asiaankuuluvat vaatimukset, jotka kyseiselle ajoneuvoluokalle on vahvistettu säännön nro 78 liitteessä 3 olevassa kohdassa 2.
2.2 Lisävaatimukset
2.2.1 Kylmäjarrutustehon vastaavuuden testaaminen
Varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan ja alkuperäisen jarrupäällysteasennussarjan kylmäjarrutustehon vastaavuutta testataan vertaamalla kohdassa 2.1.1.1 kuvatun tyyppi 0 -testin tuloksia.
2.2.1.1 Kohdassa 2.1.1.1 kuvattu tyyppi 0 -testi tehdään yhdellä sarjalla alkuperäisiä jarrupäällysteasennussarjoja.
2.2.1.2 Varaosana toimitettavien jarrupäällysteasennussarjojen suoritusarvoja on pidettävä alkuperäisten jarrupäällysteasennussarjojen arvoja vastaavina, jos samalla johtopaineella saavutetut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet poikkeavat syntyneen käyrän ylimmällä kahdella kolmasosalla enintään 15 prosenttia alkuperäisillä jarrupäällysteasennussarjoilla saavutetuista hidastuvuuksista.
2.2.2 Nopeusherkkyystesti
Testi tehdään vain luokkien L3, L4 ja L5 ajoneuvoille ajoneuvo kuormattuna ja vaihde vapaalla suoritettavan tyyppi 0 -testin olosuhteissa. Testausnopeudet ovat kuitenkin erilaiset.
2.2.2.1 Määritetään kohdan 2.1.1.1 mukaisen tyyppi 0 -testin tulosten perusteella käyttövoima tai johtopaine, joka vastaa ajoneuvoluokalta edellytettyä keskimääräisen täysin kehittyneen hidastuvuuden vähimmäisarvoa.
2.2.2.2 Jarrutetaan kolme kertaa kohdan 2.2.2.1 mukaista käyttövoimaa tai johtopainetta käyttäen siten, että jarrujen alkulämpötila on enintään 100 °C ja lähtönopeudet ovat seuraavanlaiset:
40 km/h, 80 km/h ja 120 km/h (jos vmax ≥ 130 km/h).
2.2.2.3 Lasketaan kunkin kolmen jarrutusryhmän keskiarvo ja esitetään nopeus graafisesti vastaavien keskimääräisten täysin kehittyneiden hidastuvuuksien funktiona.
2.2.2.4 Suuremmilla nopeuksilla mitatut keskimääräiset täysin kehittyneet hidastuvuudet saavat poiketa enintään 15 prosenttia pienimmällä nopeudella mitatusta hidastuvuudesta.
LIITE 8
Tekniset vaatimukset varaosina toimitettaville jarrupäällysteasennussarjoille, jotka on tarkoitettu ajoneuvon käyttöjarrujärjestelmästä riippumattomiin erillisiin seisontajarrujärjestelmiin
1. VASTAAVUUS SUHTEESSA SÄÄNTÖÖN NRO 13
Säännön nro 13 vaatimusten noudattaminen on osoitettava ajoneuvotestissä.
1.1 Ajoneuvon testaus
Niitä tyyppejä, joille varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan hyväksyntää haetaan, edustavan ajoneuvon on oltava varustettu sitä tyyppiä edustavalla jarrupäällysteasennussarjalla, jolle hyväksyntää haetaan, sekä jarrutustestiä varten säännössä nro 13 edellytetyillä välineillä. Testiajoneuvon on oltava täysin kuormitettu. Testattavat jarrupäällysteet asennetaan asianomaisiin jarruihin. Niitä ei saa kiillottaa.
1.2 Ajoneuvon seisontajarru on testattava suhteessa kaikkiin säännön nro 13 liitteen 4 kohdassa 2.3 vahvistettuihin vaatimuksiin.
LIITE 9
KITKAKÄYTTÄYTYMISEN MÄÄRITTÄMINEN KONETESTAUKSELLA
1. JOHDANTO
1.1 Varaosana toimitettavaa jarrupäällysteasennussarjatyyppiä edustavat näytteet testataan koneella, jolla voidaan tuottaa tässä lisäyksessä esitetyt testiolosuhteet sekä soveltaa tässä liitteessä esitettyjä testimenettelyjä.
1.2 Testitulokset arvioidaan näytteiden kitkakäyttäytymisen määrittämiseksi.
1.3 Näytteiden kitkakäyttäytymistä vertaillaan sen arvioimiseksi, ovatko ne varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tyypille vahvistetun standardin mukaiset.
2. LUOKKIEN M1, M2, N1, O1, O2 JA L AJONEUVOJEN VARAOSANA TOIMITETTAVAT JARRUPÄÄLLYSTEASENNUSSARJAT
2.1 Laitteet
2.1.1 Koneen on oltava sellainen, että se voidaan varustaa ja sitä voidaan käyttää sellaisella täysimittaisella jarrulla, joka on samanlainen kuin tämän säännön kohdan 5 mukaisessa hyväksyntätestissä käytettyyn ajoneuvon akseliin asennettu jarru.
2.1.2 Levyn tai rummun pyörimisnopeuksien on oltava 660 ± 10 rpm (1) ilman kuormitusta ja vähintään 600 rpm täydessä kuormituksessa.
2.1.3 Testisyklien sekä testisyklien aikana tehtyjen jarrutusten on oltava säädettävät ja automaattisesti toimivat.
2.1.4 Käyttömomentti tai jarrupaine (vakiomomenttimenetelmä) sekä työpinnan lämpötila on kirjattava.
2.1.5 Jarruun on voitava johtaa jäähdytysilmaa 600 ± 60 m3 tunnissa.
2.2 Testausmenettely
2.2.1 Näytteen valmistelu
Valmistajan sovitussuunnitelman on oltava sellainen, että jarrupala-asennussarjan kosketuspinta-ala on vähintään 80 prosenttia, jolloin pinnan lämpötila saa olla enintään 300 °C, ja pääjarrukenkäasennussarjan kosketuspinta-ala vähintään 70 prosenttia, jolloin pinnan lämpötila saa olla enintään 200 °C.
2.2.2 Testiohjelma
Testiohjelmassa on useita peräkkäisiä jarrutussyklejä, joissa kussakin on X jarrutusjaksoa ja joissa viiden sekunnin pituista jarrutusta seuraa kymmenen sekunnin pituinen jarrun vapauttaminen.
Voidaan käyttää jompaakumpaa seuraavista menettelyistä:
2.2.2.1 Testiohjelma, jossa käytetään vakiopainetta
2.2.2.1.1 Jarrupalat
Hydraulipaineen p on oltava jarrusatulan mäntien alla vakiosuuruinen seuraavan kaavan mukaisesti:
Md |
= |
150 Nm, kun Ak ≤ 18,1 cm2 |
Md |
= |
300 Nm, kun Ak > 18,1 cm2 |
Ak |
= |
jarrusatulan mäntien ala |
rw |
= |
levyn tehollinen säde |
Syklin numero |
Jarrutusten määrä X |
Jarrukiekon lähtölämpötila (°C) |
Jarrukiekon enimmäislämpötila (°C) |
Pakotettu jäähdytys |
1 |
1 × 10 |
≤ 60 |
ei määritelty |
ei |
2–6 |
5 × 10 |
100 |
ei määritelty (350) 2 (2) |
ei |
7 |
1 × 10 |
100 |
ei määritelty |
kyllä |
2.2.2.1.2 Jarrukengät
Jarrupäällysteiden kitkapinnan keskimääräisen kosketuspaineen on pysyttävä vakiona arvossa 22 ± 6 N/cm2, ja se lasketaan sellaisen staattisen jarrun osalta, joka ei ole itsetehostuva.
Syklin numero |
Jarrutusten määrä X |
Jarrukiekon lähtölämpötila (°C) |
Jarrukiekon enimmäislämpötila (°C) |
Pakotettu jäähdytys |
1 |
1 × 10 |
≤ 60 |
200 |
kyllä |
2 |
1 × 10 |
100 |
ei määritelty |
ei |
3 |
1 × 10 |
100 |
200 |
kyllä |
4 |
1 × 10 |
100 |
ei määritelty |
ei |
2.2.2.2 Testiohjelma, jossa käytetään vakiomomenttia
Tätä menetelmää sovelletaan ainoastaan jarrupala-asennussarjoihin. Jarrumomentin on oltava vakio ± 5 prosentin toleranssilla, ja se on säädettävä siten, että taulukossa esitetyt jarrukiekon enimmäislämpötilat saavutetaan.
Syklin numero |
Jarrutusten määrä X |
Jarrukiekon lähtölämpötila (°C) |
Jarrukiekon enimmäislämpötila (°C) |
Pakotettu jäähdytys |
1 |
1 × 5 |
≤ 60 |
300–350 (200-250) 3 (3) |
ei |
2–4 |
3 × 5 |
100 |
300–350 (200-250) |
ei |
5 |
1 × 10 |
100 |
500–600 (300-350) |
ei |
6–9 |
4 × 5 |
100 |
300–350 (200-250) |
ei |
10 |
1 × 10 |
100 |
500–600 (300-350) |
ei |
11–13 |
3 × 5 |
100 |
300–350 (200-250) |
ei |
14 |
1 × 5 |
≤ 60 |
300–350 (200-250) |
ei |
2.3 Testitulosten arviointi
Kitkakäyttäytyminen määritetään testiohjelmasta valituissa kohdissa mitatusta jarrumomentista. Kun jarrutuskerroin on vakio, esimerkiksi levyjarrun tapauksessa, jarrumomentti voidaan muuntaa kitkakertoimeksi.
2.3.1 Jarrupalat
2.3.1.1 Toiminnallinen kitkakerroin (μop) on niiden arvojen keskiarvo, jotka kirjataan syklien 2–7 aikana (vakiopainemenetelmä) tai syklien 2–4, 6–9 ja 11–13 aikana (vakiomomentin menetelmä). Mittaus tehdään yhden sekunnin kuluttua kunkin syklin ensimmäisen jarrutuksen aloittamisesta.
2.3.1.2 Enimmäiskitkakerroin (μmax) on kaikkien syklien aikana kirjatuista arvoista suurin.
2.3.1.3 Vähimmäiskitkakerroin (μmin) on kaikkien syklien aikana kirjatuista arvoista pienin.
2.3.2 Jarrukengät
2.3.2.1 Keskimomentti (Mmean) on syklien 1 ja 3 viidennen jarrutuksen aikana kirjatun jarrumomentin enimmäis- ja vähimmäisarvon keskiarvo.
2.3.2.2 Kuumamomentti (Mhot) on syklien 2 ja 4 aikana kehittynyt vähimmäisjarrumomentti. Jos lämpötila on yli 300 °C näiden syklien aikana, Mhot on 300 °C:n lämpötilassa saavutettu arvo.
2.4 Hyväksymiskriteerit
2.4.1 Kussakin jarrupäällysteasennussarjatyypin hyväksyntähakemuksessa on ilmoitettava seuraavat:
2.4.1.1 |
jarrupala-asennussarjojen arvot μop, μmin ja μmax |
2.4.1.2 |
jarrukenkäasennussarjojen arvot Mmean ja Mhot. |
2.4.2 Hyväksytyn jarrupäällysteasennussarjatyypin tuotannon aikana on osoitettava testausnäytteillä, että kyseinen tyyppi noudattaa tämän liitteen kohdan 2.4.1 mukaisesti kirjattuja arvoja seuraavin toleranssein:
2.4.2.1 |
levyjarrujen jarrupalat:
|
2.4.2.2 |
yksisylinteristen rumpujarrujen jarrupäällysteet:
|
3. LUOKKIEN M3, N2, N3, O3 ja O4 AJONEUVOJEN JARRUPÄÄLLYSTEASENNUSSARJAT JA RUMPUJARRUPÄÄLLYSTEET
3.1 Laitteet
3.1.1 Testauslaitteeseen asennetaan kiinteällä jarrusatulalla varustettu levyjarru, jonka sylinterin halkaisija on 60 mm ja jonka umpinaisen (ei jäähdytettävän) levyn halkaisija on 278 ± 2 mm ja paksuus 12 ± 0,5 mm. Tukilevyyn kiinnitetään kitkamateriaalia suorakulmainen pala, jonka ala on 44 ± 0,5 cm2 ja paksuus vähintään 6 mm.
3.1.2 Levyn pyörimisnopeuden on oltava 660 ± 10 rpm ilman kuormitusta ja vähintään 600 rpm täydessä kuormituksessa.
3.1.3 Jarrupäällysteiden kitkapinnan keskimääräisen kosketuspaineen on pysyttävä vakiona arvossa 75 ± 10 N/cm2.
3.1.4 Testisyklien sekä testisyklien aikana tehtyjen jarrutusten on oltava säädettävät ja automaattisesti toimivat.
3.1.5 Käyttömomentti tai kitkapinnan lämpötila on kirjattava.
3.1.6 Jarruun on voitava johtaa jäähdytysilmaa 600 ± 60 m3 tunnissa.
3.2 Testausmenettely
3.2.1 Näytteen valmistelu
Valmistajan sovitusmenettelyssä on varmistettava vähintään 80 prosentin suuruinen kosketuspinta-ala, jolloin pinnan lämpötila saa olla enintään 200 °C.
3.2.2 Testiohjelma
Testiohjelmassa on useita peräkkäisiä jarrutussyklejä, joissa kussakin on X jarrutusjaksoa ja joissa viiden sekunnin pituista jarrutusta seuraa kymmenen sekunnin pituinen jarrun vapauttaminen.
Syklin numero |
Jarrutusten määrä X |
Jarrukiekon lähtölämpötila (°C) |
Pakotettu jäähdytys |
1 |
5 |
100 |
kyllä |
2 |
5 |
kasvava, enintään 200 |
ei |
3 |
5 |
200 |
ei |
4 |
5 |
kasvava, enintään 300 |
ei |
5 |
5 |
300 |
ei |
6 |
3 |
250 |
kyllä |
7 |
3 |
200 |
kyllä |
8 |
3 |
150 |
kyllä |
9 |
10 |
100 |
kyllä |
10 |
5 |
kasvava, enintään 300 |
ei |
11 |
5 |
300 |
ei |
3.3 Testitulosten arviointi
Kitkakäyttäytyminen määritetään testiohjelmasta valituissa sykleissä mitatusta jarrumomentista. Jarrumomentti muunnetaan kitkakertoimeksi μ.
Kunkin jarrutuksen kitkakerroin on viiden sekunnin jarrutuksen keskiarvo.
3.3.1 Toiminnallinen kitkakerroin μop1 on syklissä 1 tehdyissä jarrutuksissa mitattujen arvojen μ keskiarvo ja kerroin μop2 syklissä 9 tehdyissä jarrutuksissa mitattujen arvojen μ keskiarvo.
3.3.2 Enimmäiskitkakerroin μmax on suurin sykleissä 1–11 mitattu kertoimen μ arvo.
3.3.3 Vähimmäiskitkakerroin μmin on pienin sykleissä 1–11 mitattu kertoimen μ arvo.
3.4 Hyväksymiskriteerit
3.4.1 Kussakin varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjan tai rumpujarrupäällysteen tyypin hyväksyntää koskevassa hakemuksessa on ilmoitettava arvot μop1, μop2, μmin ja μmax.
3.4.2 Hyväksytyn varaosana toimitettavan jarrupäällysteasennussarjatyypin tai rumpujarrupäällystetyypin tuotannon aikana on osoitettava testausnäytteillä, että kyseinen tyyppi noudattaa tämän liitteen kohdan 3.4.1 mukaisesti kirjattuja arvoja seuraavin toleranssein:
|
μop1, μop2 ± 15 prosenttia kirjatusta arvosta |
|
μmin ≥ kirjattu arvo |
|
μmax ≥ kirjattu arvo. |
(1) Luokkien L1 ja L2 ajoneuvoja testattaessa voidaan käyttää pienempää nopeutta.
(2) Luokan L ajoneuvojen tapauksessa lämpötila saa olla enintään 350 °C.Jarrutusjakson aikana tehtävien jarrutusten määrää on tarvittaessa vähennettävä.Tällöin on kuitenkin lisättävä jaksoja, jotta jarrutusten kokonaismäärä pysyy vakiona.
(3) Suluissa olevat arvot koskevat luokan L ajoneuvoja.
28.5.2010 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
L 130/50 |
Vain alkuperäiset UNECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä on hyvä tarkastaa UNECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa:
http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö N:o 94 – Ajoneuvojen hyväksyntää matkustajien etutörmäyssuojauksen osalta koskevat yhdenmukaiset vaatimukset
Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:
|
Muutossarjan 01 täydennys 3 – voimaantulopäivä 2. helmikuuta 2007 |
|
Muutossarjan 01 oikaisu 2, tallettajan ilmoitus C.N.1165.2007.TREATIES-2, 18. tammikuuta 2008 |
|
Tarkistuksen 1 oikaisu 1 – voimaantulopäivä 24. kesäkuuta 2009 |
SISÄLLYS
SÄÄNTÖ
1. |
Soveltamisala |
2. |
Määritelmät |
3. |
Hyväksynnän hakeminen |
4. |
Hyväksyntä |
5. |
Vaatimukset |
6. |
Ohjeet turvatyynyillä varustettujen ajoneuvojen matkustajille |
7. |
Ajoneuvotyypin muutokset ja hyväksynnän laajentaminen |
8. |
Tuotannon vaatimustenmukaisuus |
9. |
Seuraamukset vaatimustenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta |
10. |
Tuotannon lopettaminen |
11. |
Siirtymäsäännökset |
12. |
Hyväksyntätesteistä vastaavien teknisten tutkimuslaitosten sekä hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet |
LIITTEET
Liite 1 – |
Ilmoitus ajoneuvotyypin hyväksynnästä, hyväksynnän epäämisestä, hyväksynnän laajentamisesta, hyväksynnän peruuttamisesta tai tuotannon lopettamisesta matkustajien etutörmäyssuojan osalta säännön nro 94 mukaisesti |
Liite 2 – |
Tyyppihyväksyntämerkin asettelu |
Liite 3 – |
Testausmenettely |
Liite 4 – |
Suoritusarvokriteerien määrittäminen |
Liite 5 – |
Testinukkien sijoittaminen ja asentaminen sekä kiinnitysjärjestelmien säätö |
Liite 6 – |
Menettely moottoriajoneuvojen istumapaikkojen H-pisteen ja todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi Lisäys 1– Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kuvaus Lisäys 2– Kolmiulotteinen vertailujärjestelmä Lisäys 3– Istumapaikkojen viitetiedot |
Liite 7 – |
Testausmenettely kelkkaa käyttäen Lisäys– Ekvivalenssikuvaaja – Kuvaajan ΔV = f(t) toleranssialue |
Liite 8 – |
Testien mittaustekniikka: laitteet |
Liite 9 – |
Muotoutuvan esteen määritelmä |
Liite 10 – |
Testinuken säären ja jalkaterän sertifiointimenettely |
1. SOVELTAMISALA
1.1 Tätä sääntöä sovelletaan luokan M1 (1) ajoneuvoihin, joiden suurin sallittu massa on enintään 2,5 tonnia. Muita ajoneuvoja voidaan hyväksyä valmistajan pyynnöstä.
1.2 Sääntöä sovelletaan ajoneuvon valmistajan hakiessa ajoneuvotyypille hyväksyntää ulommaisten etuistuinten matkustajien etutörmäyssuojan osalta.
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
2.1 |
’Turvajärjestelmällä’ tarkoitetaan sisävarusteita ja laitteita, joiden tehtävänä on pitää kuljettaja ja matkustajat paikallaan ja osaltaan varmistaa yhdenmukaisuus kohdassa 5 esitettyjen vaatimusten kanssa. |
2.2 |
’Turvajärjestelmätyypillä’ tarkoitetaan sellaisten turvalaitteiden luokkaa, jotka ovat samanlaisia seuraavien olennaisten ominaisuuksien suhteen:
|
2.3 |
’Ajoneuvon leveydellä’ tarkoitetaan ajoneuvon pitkittäisen keskitason suuntaisten sellaisten kahden tason välistä etäisyyttä, jotka koskettavat ajoneuvoa kyseisen tason kummallakin puolella, ottamatta kuitenkaan lukuun taustapeilejä, sivuvaloja, rengaspaineen osoittimia, suuntavalaisimia, etu- ja takavaloja, joustavia lokasuojia sekä renkaan pullistumaa välittömästi maakosketuskohdan yläpuolella. |
2.4 |
’Törmäysleveydellä’ tarkoitetaan ajoneuvon leveyden sitä osuutta prosentteina, joka on suoraan esteen etuseinämän kohdalla. |
2.5 |
’Esteen muotoutuvalla etuseinämällä’ tarkoitetaan jäykän kappaleen eteen asennettua kokoonpuristuvaa kappaletta. |
2.6 |
’Ajoneuvotyypillä’ tarkoitetaan moottoriajoneuvoja, jotka eivät olennaisesti eroa toisistaan erityisesti seuraavilta ominaisuuksiltaan:
|
2.7 |
’Matkustamolla’ tarkoitetaan ajoneuvossa matkustaville varattua tilaa, joka rajoittuu kattoon, lattiaan, sivuseiniin, oviin, ulkoseinien ikkunoihin, moottoritilan väliseinään sekä matkustamon takaosan väliseinän pintaan tai takaistuimen selkänojan takapintaan. |
2.8 |
’R-pisteellä’ tarkoitetaan valmistajan kullekin istuimelle määrittämää ajoneuvon rakenteeseen liittyvää vertailupistettä liitteessä 6 tarkoitetun mukaisesti. |
2.9 |
’H-pisteellä’ tarkoitetaan tyyppihyväksyntätesteistä vastaavan tarkastuslaitoksen kullekin istuimelle liitteessä 6 kuvatun menettelyn mukaisesti määrittämää vertailupistettä. |
2.10 |
’Ajoneuvon kuormittamattomalla omamassalla’ tarkoitetaan ajokuntoisen ajoneuvon massaa ilman kuljettajaa, matkustajia tai lastia mutta sisältäen polttoaineen, jäähdytysnesteen, voiteluöljyt, työkalut ja varapyörän (jos valmistaja toimittaa viimeksi mainitut vakiovarusteina). |
2.11 |
’Turvatyynyllä’ tarkoitetaan moottorikäyttöisissä ajoneuvoissa turvavöitä ja turvajärjestelmiä täydentämään asennettua laitetta eli järjestelmää, joka ajoneuvoon vaikuttavassa kovassa törmäyksessä tuo automaattisesti esiin taipuisan rakenteen, jonka tarkoituksena on rakenteen sisällä olevan kaasun kokoonpuristumisen avulla lieventää kuljettajan tai matkustajan kehon osan tai osien törmäystä matkustamon sisäisen osan kanssa. |
2.12 |
’Matkustajan turvatyynyllä’ tarkoitetaan turvatyynyasennelmaa, jonka tarkoituksena on suojata muilla kuin kuljettajan istuimella istuvia matkustajia etutörmäystilanteessa. |
2.13 |
’Lasten turvajärjestelmällä’ tarkoitetaan asennelmaa, johon voi kuulua yhdistelmä nauhoja tai taipuisia osia sekä lukkosolki, säätölaitteita, kiinnittimiä ja joissakin tapauksissa täydentävä tuoli ja/tai törmäyssuoja ja jonka voi kiinnittää moottorikäyttöiseen ajoneuvoon. Lasten turvajärjestelmä on suunniteltu pienentämään käyttäjän loukkaantumisriskiä törmäystilanteessa tai ajoneuvon vauhdin hidastuessa äkillisesti siten, että käyttäjän kehon liikettä rajoitetaan. |
2.14 |
’Taaksepäin suunnatulla’ tarkoitetaan ajoneuvon tavanomaiseen kulkusuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan suunnattua. |
3. HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 Ajoneuvotyypin hyväksyntää etuistuinten matkustajien etutörmäyssuojan osalta hakee ajoneuvon valmistaja tai hänen valtuuttamansa edustaja.
3.2 Hakemukseen on liitettävä jäljempänä mainitut asiakirjat kolmena kappaleena ja seuraavat tiedot:
3.2.1 |
seikkaperäinen kuvaus ajoneuvotyypin rakenteesta, mitoista, muodosta ja materiaaleista |
3.2.2 |
ajoneuvoa kuvaavat valokuvat ja/tai kaaviot ja piirustukset, joissa esitetään ajoneuvotyyppi edestä, sivulta ja takaa sekä rakenteen etuosan yksityiskohdat |
3.2.3 |
tiedot ajoneuvon kuormittamattomasta omamassasta |
3.2.4 |
matkustamon muodot ja sisämitat |
3.2.5 |
kuvaus ajoneuvoon asennetuista sisävarusteista ja turvajärjestelmistä. |
3.3 Hakijalla on oikeus esittää kaikki tiedot ja testitulokset, joiden avulla mahdollinen vaatimustenmukaisuus voidaan vahvistaa riittävällä varmuudella.
3.4 Tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle on toimitettava hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo.
3.4.1 |
Ajoneuvo, jossa ei ole kaikkia tyyppiin kuuluvia osia, voidaan ottaa hyväksyttäväksi, kunhan voidaan osoittaa, ettei osien puuttumisella ole kielteistä vaikutusta hyväksyntään tämän säännön vaatimusten kannalta. |
3.4.2 |
Kohdan 3.4.1 soveltamiseksi hakijan on osoitettava, että tämän säännön vaatimuksia noudatetaan. |
4. HYVÄKSYNTÄ
4.1 Jos ajoneuvo, jolle haetaan hyväksyntää tämän säännön mukaisesti, täyttää tässä säännössä asetetut ehdot, sille on myönnettävä tyyppihyväksyntä.
4.1.1 |
Kohdan 10 mukaisesti nimetty tekninen tutkimuslaitos tarkastaa, täyttyvätkö vaaditut ehdot. |
4.1.2 |
Todennettaessa ajoneuvon vastaavuutta tämän säännön vaatimusten kanssa on epävarmoissa tapauksissa otettava huomioon kaikki valmistajan antamat tiedot ja testaustulokset, joita voidaan käyttää tutkimuslaitoksen tekemän hyväksyntätestauksen validoinnissa. |
4.2 Kullekin hyväksytylle tyypille on annettava hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 01, mikä vastaa muutossarjaa 01) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa hyväksyntänumeroa toiselle ajoneuvotyypille.
4.3 Tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin hyväksynnästä tai sen epäämisestä on ilmoitettava tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille noudattaen tämän säännön liitteessä 1 olevaa ilmoitusmallia. Ilmoitukseen on liitettävä hyväksyntähakemuksen tekijän toimittamat valokuvat ja/tai kaaviot ja piirustukset sopivassa mittakaavassa enintään A4-kokoisina (210 × 297 mm) tai A4-kokoisiksi taitettuina.
4.4 Jokaiseen tämän säännön perusteella hyväksytyn ajoneuvotyypin mukaiseen ajoneuvoon on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen kohtaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, jonka osat ovat
4.4.1 |
E-kirjaimesta ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumerosta (2), jotka ovat ympyrän sisällä |
4.4.2 |
kohdassa 4.4.1. tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero. |
4.5 Kohdassa 4.4.1 tarkoitettua tunnusta ei tarvitse toistaa, jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, jolle on myönnetty hyväksyntä yhden tai useamman sopimukseen liitetyn säännön mukaisesti maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön mukaisesti. Tällöin sääntöjen ja hyväksyntien numerot sekä kaikkien niiden sääntöjen lisäsymbolit, joiden perusteella on myönnetty hyväksyntä maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön mukaisesti, on sijoitettava pystysarakkeisiin kohdassa 4.4.1 määritellyn symbolin oikealle puolelle.
4.6 Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvästi kiinnitetty.
4.7 Hyväksyntämerkki on sijoitettava valmistajan kiinnittämään ajoneuvon tyyppikilpeen tai lähelle sitä.
4.8 Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkeistä.
5. VAATIMUKSET
5.1 Kaikkiin testeihin sovellettavat yleiset vaatimukset
5.1.1 |
Kunkin istuimen H-piste määritetään liitteessä 6 kuvatun menettelyn mukaisesti. |
5.1.2 |
Jos etuistuinten turvajärjestelmiin kuuluu vöitä, vöiden osien on oltava säännön nro 16 vaatimusten mukaisia. |
5.1.3 |
Istuimet, joihin asetetaan testinukke ja joiden turvajärjestelmiin kuuluu vöitä, varustetaan kiinnityspisteillä säännön nro 14 mukaisesti. |
5.2 Vaatimukset
Liitteessä 3 kuvatun menettelyn mukaisesti tehty ajoneuvon testi katsotaan hyväksytyksi, jos kaikki kohdissa 5.2.1–5.2.6 asetetut ehdot täyttyvät samanaikaisesti.
5.2.1 |
Kun nuket on asetettu reunimmaisille etuistuimille, on lisäyksen 8 mukaisesti tehtävissä mittauksissa saatava seuraavat arvot:
|
5.2.2 |
Ohjauspylvään yläosan keskipiste ei saa liikkua enempää kuin 80 mm pystysuoraan ylöspäin tai 100 mm vaakasuoraan taaksepäin. |
5.2.3 |
Testin aikana ei yksikään ovi saa aueta. |
5.2.4 |
Testin aikana ei etuovien lukitusjärjestelmien lukitus saa kytkeytyä. |
5.2.5 |
Törmäyksen jälkeen täytyy olla mahdollista ilman apuvälineitä, lukuun ottamatta niitä, joita tarvitaan testinuken painon tukemiseksi,
|
5.2.6 |
Nestemäisellä polttoaineella toimiville ajoneuvoille sallitaan vain pieni vuoto koko polttoainejärjestelmästä törmäyksen yhteydessä. |
5.2.7 |
Jos nestevuoto polttoainejärjestelmästä jatkuu törmäyksen jälkeen, vuodon määrä saa olla enintään 30 g minuutissa. Jos vuotanut polttoaine sekoittuu muista järjestelmistä peräisin oleviin nesteisiin ja jos nesteitä ei voida helposti erottaa toisistaan ja tunnistaa, kaikki nesteet on otettava huomioon arvioitaessa vuodon määrää. |
6. OHJEET TURVATYYNYILLÄ VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN MATKUSTAJILLE
6.1 Ajoneuvossa on oltava maininta istuinten turvatyynyistä.
6.1.1 |
Jos ajoneuvoon on asennettu kuljettajaa suojaava turvatyyny, siitä on ilmoitettava ohjauspyörän kehän sisäpuolella olevalla AIRBAG-merkinnällä. Merkinnän on oltava kestävästi kiinnitetty ja helposti nähtävissä. |
6.1.2 |
Jos ajoneuvoon on asennettu muita matkustajia kuin kuljettajaa suojaava turvatyyny, siitä on ilmoitettava kohdassa 6.2 kuvatulla varoitusmerkinnällä. |
6.2 Jos ajoneuvoon on asennettu yksi tai useampi matkustajaa edestä päin suojaava turvatyyny, on varoitettava siitä vakavasta vaarasta, joka liittyy taaksepäin suunnatun lasten turvalaitteen käyttöön turvatyynyillä varustetuilla istuimilla.
6.2.1 |
Varoituksena on käytettävä vähintään seuraavassa kuvattua merkkiä, joka koostuu varoittavasta kuvasta ja tekstistä.
Merkin on oltava kooltaan vähintään 120 × 60 mm tai vastaava ala. Edellä kuvatun merkin asettelu voi poiketa esimerkistä, mutta tekstisisällön on oltava edellä vahvistetun mukainen. |
6.2.2 |
Tyyppihyväksyntää haettaessa merkintä on oltava ainakin yhdellä sen sopimuspuolen kielellä, jossa hakemus jätetään. Valmistajan on ilmoitettava olevansa vastuussa sen varmistamisesta, että varoitus laaditaan ainakin yhdellä ajoneuvon myyntimaan kielellä. |
6.2.3 |
Kun kyse on etumatkustajan istuimen etuturvatyynystä, varoitus on kiinnitettävä pysyvästi matkustajan etuhäikäisysuojan molemmille puolille siten, että varoituksista ainakin toinen on näkyvissä koko ajan riippumatta häikäisysuojan asennosta. Vaihtoehtoisesti voidaan kiinnittää yksi varoitus ylös käännetyn häikäisysuojan näkyvälle puolelle ja toinen suojan taakse kattoon, niin että ainakin yksi varoitus on aina näkyvissä. Tekstin on oltava sen kokoista, että istuimella istuva näkökyvyltään normaali matkustaja voi sen helposti lukea. Kun kyse on ajoneuvon muiden istuinten etuturvatyynystä, varoitus on sijoitettava suoraan istuimen eteen niin, että se on aina istuimelle taaksepäin suunnattua lasten turvalaitetta asentavan henkilön näkyvillä. Tekstin on oltava sen kokoista, että istuimella istuva näkökyvyltään normaali matkustaja voi sen helposti lukea. Vaatimus ei koske istuimia, jotka on varustettu järjestelmällä, joka automaattisesti kytkee etuturvatyynyn pois päältä, jos istuimeen asennetaan taaksepäin suunnattu lasten turvalaite. |
6.2.4 |
Ajoneuvon käyttäjän käsikirjassa on annettava asiasta yksityiskohtaisia tietoja ja viitattava varoitukseen. Mukana on oltava vähintään seuraava teksti sen maan virallisella kielellä, jossa ajoneuvo on tarkoitus rekisteröidä: ”Taaksepäin suunnattua lasten turvalaitetta tai -istuinta ei saa käyttää istuimella, jonka edessä on turvatyyny” Tekstin ohessa on oltava kuva ajoneuvossa olevasta varoituksesta. |
7. AJONEUVOTYYPIN MUUTOKSET JA HYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN
7.1 Ajoneuvotyypin hyväksyneelle hallinnolliselle yksikölle on ilmoitettava kaikista muutoksista, jotka kohdistuvat ajoneuvon rakenteeseen, istuinten määrään, sisäverhoiluun tai -varusteisiin taikka ajoneuvon hallintalaitteiden tai mekaanisten osien sijoitteluun ja jotka voivat vaikuttaa ajoneuvon etuosan energianvaimennusominaisuuksiin. Hallinnollinen yksikkö voi tämän jälkeen
7.1.1 |
katsoa, ettei tehdyillä muutoksilla todennäköisesti ole merkittäviä kielteisiä vaikutuksia ja että ajoneuvo täyttää joka tapauksessa edelleen vaatimukset, tai |
7.1.2 |
vaatia testien tekemisestä vastaavaa teknistä tutkimuslaitosta tekemään muutosten luonteen mukaan jonkin jäljempänä kuvatuista lisätesteistä.
|
7.2 Hyväksynnän vahvistaminen tai epääminen, jossa eritellään muutokset, annetaan kohdassa 4.3 tarkoitetulla menettelyllä tiedoksi tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.
7.3 Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen toimivaltaisen viranomaisen on annettava laajentamiselle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille, jotka soveltavat tätä sääntöä, tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
8. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on oltava sopimuksen lisäyksen 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) mukaisia ja täytettävä seuraavat vaatimukset:
8.1 |
Jokaisen tämän säännön perusteella hyväksyttävän ajoneuvon on oltava hyväksytyn ajoneuvotyypin mukainen siltä osin kuin kyse on ominaisuuksista, jotka liittyvät ajoneuvon matkustajien suojaamiseen etutörmäykseltä. |
8.2 |
Hyväksynnän haltijan on varmistettava, että kunkin ajoneuvotyypin osalta tehdään ainakin mittaustestit. |
8.3 |
Hyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen saa milloin tahansa tarkastaa kussakin tuotantoyksikössä sovellettavat vaatimustenmukaisuuden valvontamenetelmät. Tällaisia varmennuksia tehdään tavallisesti kerran kahdessa vuodessa. |
9. SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA
9.1 Ajoneuvotyypille tämän säännön perusteella myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos kohdassa 8.1 asetetut vaatimukset eivät täyty tai jos valitut ajoneuvot eivät läpäise kohdassa 8.2 tarkoitettuja tarkastuksia.
9.2 Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on viipymättä ilmoitettava siitä muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
10. TUOTANNON LOPETTAMINEN
Jos hyväksynnän haltija lopettaa tämän säännön perusteella hyväksytyn ajoneuvotyypin valmistamisen kokonaan, hänen on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.
11. SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET
11.1 Muutossarjan 01 ensimmäisen täydennyksen virallisen voimaantulopäivän jälkeen ei yksikään tätä sääntöä soveltava sopimuspuoli saa kieltäytyä myöntämästä ECE-hyväksyntöjä tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 01 ensimmäisellä täydennyksellä, mukaisesti.
11.2 Lokakuun 1. päivästä 2002 alkaen tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet saavat myöntää E-hyväksyntiä ainoastaan sellaisille ajoneuvotyypeille, jotka täyttävät tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 01 ensimmäisellä täydennyksellä, vaatimukset.
11.3 Sikäli kuin tässä säännössä ei ole vaatimuksia, jotka liittyvät matkustajien suojaamiseen täysimittaiselta etutörmäykseltä, sopimuspuolet voivat edelleen soveltaa niitä asiaa koskevia vaatimuksia, jotka olivat voimassa tähän sääntöön liittymisen hetkellä.
12. HYVÄKSYNTÄTESTIEN SUORITTAMISESTA VASTAAVIEN TEKNISTEN TUTKIMUSLAITOSTEN JA HALLINNOLLISTEN YKSIKÖIDEN NIMET JA OSOITTEET
Tätä sääntöä soveltavien sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestien suorittamisesta vastaavien teknisten tutkimuslaitosten, testien tekemiseen luvan saaneiden valmistajien sekä niiden hallinnollisten yksiköiden nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnät ja joille toimitetaan lomakkeet todistukseksi muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä tai hyväksynnän epäämisestä tai peruuttamisesta.
(1) Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteen 7 määritelmän mukaisesti (asiakirja TRANS/WP29/78/Rev.1/Amend.2, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna muutoksella Amendment 4).
(2) Saksa 1, Ranska 2, Italia 3, Alankomaat 4, Ruotsi 5, Belgia 6, Unkari 7, Tšekki 8, Espanja 9, Jugoslavia 10, Yhdistynyt kuningaskunta 11, Itävalta 12, Luxemburg 13, Sveitsi 14, 15 (antamatta), Norja 16, Suomi 17, Tanska 18, Romania 19, Puola 20, Portugali 21, Venäjän federaatio 22, Kreikka 23, Irlanti 24, Kroatia 25, Slovenia 26, Slovakia 27, Valko-Venäjä 28, Viro 29, 30 (antamatta), Bosnia ja Hertsegovina 31, Latvia 32, 33 (antamatta), Bulgaria 34, 35 (antamatta), Liettua 36, Turkki 37, 38 (antamatta), Azerbaidžan 39, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia 40, 41 (antamatta), Euroopan yhteisö 42 (jäsenvaltiot myöntävät hyväksynnät ECE-tunnuksillaan), Japani 43, 44 (antamatta), Australia 45, Ukraina 46, Etelä-Afrikka 47 ja Uusi-Seelanti 48. Seuraavia numeroita annetaan muille maille aikajärjestyksessä sitä mukaa kuin ne ratifioivat moottoriajoneuvojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja hyväksymisien vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen tai liittyvät siihen, ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri ilmoittaa näin annetuista numeroista sopimuksen sopimuspuolille.
(3) 1. lokakuuta 1998 saakka ei niskalle saatuja arvoja saanut käyttää hyväksynnän myöntämisessä joko-tai-perusteena. Saadut tulokset oli tallennettava testausselosteeseen ja hyväksymisestä vastaavan viranomaisen oli säilytettävä ne. Mainitun ajankohdan jälkeen käytetään tässä kohdassa vahvistettuja arvoja hyväksymiskriteereinä, ellei muita arvoja ole hyväksytty tai kunnes sellaiset hyväksytään.
LIITE 1
ILMOITUS
(Enimmäiskoko A4 (210 × 297 mm))
LIITE 2
TYYPPIHYVÄKSYNTÄMERKIN ASETTELU
MALLI A
(Ks. tämän säännön kohta 4.4)
MALLI B
(Ks. tämän säännön kohta 4.5)
(1) Jälkimmäinen numero annetaan pelkästään esimerkkinä.
LIITE 3
TESTAUSMENETTELY
1. AJONEUVON ASENTAMINEN JA VALMISTELU
1.1 Testausalue
Testausalueen on oltava riittävän suuri testirataa, estettä ja testissä tarvittavia teknisiä asennuksia varten. Radan loppuosan on oltava vaakasuora, tasainen ja sileä vähintään viiden metrin etäisyydeltä ennen estettä.
1.2 Este
Esteen etuseinämän on oltava tämän säännön liitteessä 9 olevan määritelmän mukainen muotoutuva rakenne. Muotoutuvan rakenteen etuseinämän on oltava kohtisuora ± 1 asteen tarkkuudella testausajoneuvon ajosuuntaa vastaan. Este on kiinnitettävä vähintään 7 × 104 kg:n painoiseen kappaleeseen, jonka etuseinämän on oltava pystysuora ± 1 asteen tarkkuudella. Tämä kappale on kiinnitettävä maahan tai asetettava maahan, jolloin sen liikkumista rajoitetaan tarvittaessa lisäpysäytyslaitteilla.
1.3 Esteen sijoitus
Este on aseteltava siten että ajoneuvon ensimmäinen kohtaaminen esteen kanssa tapahtuu ohjauspylvään puolelta. Jos testi voidaan toteuttaa joko oikealta tai vasemmalta puolelta ohjattavalla ajoneuvolla, testauksesta vastaavan tutkimuslaitoksen on valittava epäedullisempi asettelu.
1.3.1 Ajoneuvon kohdistus suhteessa esteeseen
Ajoneuvon leveydestä 40 % ± 20 mm on oltava limittäin esteen etuseinämän kanssa.
1.4 Ajoneuvon varustus
1.4.1 Yleistä
Testiajoneuvon on edustettava sarjavalmisteisia ajoneuvoja. Siinä on oltava kaikki sarjan vakiovarusteet, ja sen on oltava tavanomaisessa ajokunnossa. Tietyt osat voidaan korvata vastaavilla painoilla, jollei korvaamisella selvästi ole havaittavaa vaikutusta kohdan 6 mukaisesti mitattaviin tuloksiin.
1.4.2 Ajoneuvon massa
1.4.2.1 Testattavan ajoneuvon massan on oltava ajoneuvon kuormittamaton omamassa.
1.4.2.2 Polttoainesäiliö on täytettävä vedellä siten, että sen massa on 90 ± 1 prosenttia valmistajan ilmoittamasta täyden säiliön massasta.
1.4.2.3 Kaikki muut nestejärjestelmät (jarru-, jäähdytys- ym. järjestelmät) voivat olla tyhjiä, mutta nesteiden massa on kompensoitava huolellisesti muulla tavalla.
1.4.2.4 Jos ajoneuvossa olevien mittauslaitteiden massa ylittää sallitut 25 kg, se voidaan korvata massavähennyksin, joilla ei ole havaittavaa vaikutusta kohdan 6 mukaisesti mitattaviin tuloksiin.
1.4.2.5 Mittalaitteiden massa ei saa muuttaa minkään akselin viitekuormaa yli 5 prosentilla tai yli 20 kg:lla.
1.4.2.6 Kohdassa 1.4.2.1 tarkoitettu ajoneuvon massa on ilmoitettava selosteessa.
1.4.3 Matkustamo
1.4.3.1 Ohjauspyörän asento
Jos ohjauspyörä on säädettävä, se on asetettava valmistajan ilmoittamaan vakioasentoon tai muussa tapauksessa säätöalueen puoliväliin. Eteenpäin kuljetun matkan päätyttyä ohjauspyörä ei saa lukittua ja sen puolien on jäätävä asentoon, joka vastaa valmistajan ilmoittamaa asentoa ajoneuvon kulkiessa suoraan eteenpäin.
1.4.3.2 Ikkunat
Ajoneuvon liikutettavien ikkunoiden on oltava suljettuina. Ne voidaan valmistajan suostumuksella laskea alas mittauksia varten testin aikana edellyttäen, että säätökahva on samassa asennossa kuin ikkunan ollessa suljettuna.
1.4.3.3 Vaihdetanko
Vaihdetangon on oltava vapaa-asennossa.
1.4.3.4 Polkimet
Poljinten on oltava tavanomaisessa lepoasennossa. Jos ne ovat säädettävissä, ne on asetettava keskiasentoon, ellei valmistaja edellytä muuta asentoa.
1.4.3.5 Ovet
Ovien on oltava kiinni mutta ei lukittuina.
1.4.3.6 Kattoluukku
Mahdollisen kattoluukun tai irrotettavan katon on oltava paikoillaan ja suljettuna. Se voi valmistajan suostumuksella olla auki mittausten tekemiseksi testin aikana.
1.4.3.7 Häikäisysuojat
Häikäisysuojien on oltava käännettyinä ylös.
1.4.3.8 Taustapeili
Sisätaustapeilin on oltava tavanomaisessa asennossa.
1.4.3.9 Käsinojat
Edessä ja takana olevien liikuteltavien käsinojien on oltava ala-asennossa, paitsi jos testinukkien sijainti autossa estää sen.
1.4.3.10 Pääntuet
Korkeudensäädöllä varustetut pääntuet on asetettava ylimpään asentoonsa.
1.4.3.11 Istuimet
1.4.3.11.1 Etuistuinten asento
Pituussuunnassa säädettävät istuimet on asetettava siten, että niiden H-piste (määritellään liitteessä 6 vahvistetulla menettelyllä) on keskiasennossa tai sitä lähinnä olevassa lukitusasennossa ja valmistajan määrittelemällä korkeustasolla (jos istuimissa on erillinen korkeussäätö). Istuinpenkin viitepisteenä pidetään kuljettajan istuinpaikan H-pistettä.
1.4.3.11.2 Etuistuinten selkänojien asento
Säädettävät istuinten selkänojat säädetään siten, että testinuken ylävartalon kallistuma on mahdollisimman lähellä valmistajan tavanomaista käyttöä varten suosittelemaa asentoa tai, jos valmistaja ei ole antanut erityistä suositusta, 25 astetta taaksepäin.
1.4.3.11.3 Takaistuimet
Jos takaistuimet tai takapenkki ovat säädettävissä, ne asetetaan taimpaan asentoon.
2. TESTINUKET
2.1 Etuistuimet
2.1.1 Molemmille uloimmille etuistuinpaikoille asetetaan asianmukaisten eritelmien mukaisesti ja liitteessä 5 vahvistettujen määräysten mukaisesti säädetty Hybrid III (1) -tyyppinen nukke, jossa on 45 °:n nilkka. Testinuken nilkan on oltava hyväksytty liitteessä 10 vahvistettujen menettelyjen mukaisesti.
2.1.2 Testausajoneuvossa on oltava valmistajan toimittamat turvajärjestelmät.
3. AJONEUVON KÄYTTÖVOIMA JA KULKURATA
3.1 Ajoneuvon on liikuttava joko oman moottorinsa tai muun voimanlähteen voimalla.
3.2 Törmäyshetkellä ajoneuvoon ei saa enää vaikuttaa minkään lisäohjaus- tai lisävoimalaitteen toiminta.
3.3 Ajoneuvon radan on oltava sellainen, että se täyttää kohtien 1.2 ja 1.3.1 vaatimukset.
4. TESTAUSNOPEUS
Ajoneuvon nopeuden on oltava törmäyshetkellä 56 (– 0/+ 1) km/h. Jos testi kuitenkin suoritetaan suuremmalla törmäysnopeudella ja jos ajoneuvo täyttää sille asetetut vaatimukset, testi katsotaan tyydyttävästi suoritetuksi.
5. ETUISTUIMILLE SIJOITETUILLE TESTINUKEILLE TEHTÄVÄT MITTAUKSET
5.1 Kaikki arviointiperusteiden tarkistamiseksi tarvittavat mittaukset on tehtävä liitteessä 8 esitettyjen eritelmien mukaisilla mittalaitteistoilla.
5.2 Eri muuttujat on kirjattava käyttämällä erillisiä datakanavia, jotka kuuluvat seuraaviin taajuusalueluokkiin (CFC):
5.2.1 Testinuken pää
Painopisteeseen kohdistuva kiihtyvyys (a) lasketaan kiihtyvyyden kolmiaksiaalisista komponenteista mitattuna arvolla CFC = 1 000.
5.2.2 Testinuken niska
5.2.2.1 Aksiaalinen venytysvoima sekä niskaan ja kaulaan kohdistuva leikkausvoima niskan ja pään yhtymäkohdassa mitataan arvolla CFC = 1 000.
5.2.2.2 Niskan ja pään yhtymäkohdassa lateraalisen akselin ympärillä vaikuttava taivutusmomentti mitataan arvolla CFC = 600.
5.2.3 Testinuken rintakehä
Rintakehän painuma rintalastan ja selkärangan välillä mitataan arvolla CFC = 180.
5.2.4 Testinuken reisi- ja sääriluu
5.2.4.1 Aksiaalinen puristusvoima sekä taivutusmomentit mitataan arvolla CFC = 600.
5.2.4.2 Sääriluun siirtymä reisiluuhun nähden mitataan polvinivelestä arvolla CFC = 180.
6. AJONEUVOSTA TEHTÄVÄT MITTAUKSET
6.1 Liitteessä 7 kuvatun yksinkertaistetun testin suorittamiseksi on määritettävä rakenteen hidastumiskäyrä B-pilarin juureen ajoneuvon törmäyspuolelle asennettujen pitkittäisten kiihtyvyysmittareiden antaman arvon perusteella liitteen 8 vaatimusten mukaisilla mittalaitteilla käyttäen CFC-arvoa 180.
6.2 Liitteessä 7 kuvatussa testausmenettelyssä käytettävä nopeuskuvaaja saadaan B-pilariin törmäyspuolelle asennetusta pitkittäisestä kiihtyvyysmittarista.
(1) Hybrid III vastaa 50. persentiilin yhdysvaltalaisen miehen keskeisiä mittoja. Sen teknisiä eritelmiä ja yksityiskohtaisia piirroksia sekä eritelmiä, jotka koskevat nuken säätämistä tätä testiä varten, säilytetään Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeristössä, ja niihin voi tutustua pyynnöstä Euroopan talouskomissiossa, osoite Palais des Nations, Geneve, Sveitsi.
LIITE 4
SUORITUSARVOKRITEERIEN MÄÄRITTÄMINEN
1. PÄÄN SUORITUSKYKYPERUSTE (HPC) JA PÄÄN KIIHTYVYYS 3 ms:n AIKANA
1.1 |
Pään suorituskykyperusteen katsotaan täyttyvän, kun pää ei testin aikana kosketa mitään ajoneuvon osaa. |
1.2 |
Jos pää kuitenkin testin aikana koskettaa jotakin ajoneuvon osaa, HPC-arvo lasketaan liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.1 mukaan mitatun kiihtyvyyden (a) perusteella seuraavaa kaavaa käyttäen:
jossa
|
1.3 |
Pään eteenpäin suuntautuvan resultanttikiihtyvyyden arvo, joka ylittyy kumulatiivisesti 3 ms:n aikana, lasketaan pään resultanttikiihtyvyydestä, joka on mitattu liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.1 mukaisesti. |
2. NISKAVAMMA-ARVIOINTIPERUSTEET (NIC)
2.1 |
Arviointiperusteet määritetään kilonewtoneina (kN) ilmaistujen ja liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.2 mukaisesti mitattujen aksiaalisten puristusvoimien, aksiaalisten venytysvoimien sekä pään ja niskan leikkauskohdassa vaikuttavien leikkausvoimien sekä kyseisten voimien millisekunteina ilmaistun keston perusteella. |
2.2 |
Niskan taivutusmomentti -arviointiperuste määritetään newtonmetreinä (Nm) ilmaistuna, lateraalisen akselin ympäri pään ja niskan liitoskohdassa ja liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.2 mukaisesti mitattuna taivutusmomenttina. |
2.3 |
Niskan newtonmetreinä (Nm) ilmaistu taivutusmomentti kirjataan. |
3. RINTAKEHÄN KOKOONPURISTUMISEN ARVIOINTIPERUSTE (ThCC) JA VISKOSITEETTIARVIOINTIPERUSTE (V * C)
3.1 |
Rintakehän kokoonpuristumisen arviointiperuste määritetään rintakehän sisäänpainumisen absoluuttisena arvona, joka ilmaistaan millimetreinä ja mitataan liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.3 mukaisesti. |
3.2 |
Viskositeettiarviointiperuste (V * C) lasketaan kokoonpuristumisen ja rintalastan sisäänpainumisasteen hetkellisenä tulona liitteessä 3 olevien kohtien 6 ja 5.2.3 mukaisesti mitattuna. |
4. REISILUUHUN KOHDISTUVAN VOIMAN ARVIOINTIPERUSTE (FFC)
4.1 |
Arviointiperuste määritetään nuken kumpaankin reisiluuhun aksiaalisesti välittyvän, liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.4 mukaisesti mitatun, kilonewtoneina (kN) ilmaistun puristusvoiman ja millisekunteina ilmaistun puristusvoiman keston perusteella. |
5. SÄÄRILUUHUN KOHDISTUVAN PURISTUSVOIMAN ARVIOINTIPERUSTE (TCFC) JA SÄÄRILUUINDEKSI (TI)
5.1 |
Sääriluuhun kohdistuvan puristusvoiman arviointiperuste määritetään testinuken sääriluihin aksiaalisesti välittyvän, kilonewtoneina (kN) ilmaistun ja liitteessä 3 olevan kohdan 5.2.4 mukaisesti mitatun puristusvoiman (FZ) perusteella. |
5.2 |
Sääriluuindeksi lasketaan kohdan 5.1 mukaisesti mitattujen taivutusmomenttien (Mx ja My) perusteella seuraavalla kaavalla:
jossa
Sääriluuindeksi lasketaan kunkin sääriluun ylä- ja alaosan osalta. Fz voidaan kuitenkin mitata kummasta kohdasta tahansa. Saatua arvoa käytetään ylä- ja alaosan sääriluuindeksin laskemiseksi. Momentit Mx ja My mitataan erikseen molemmista kohdin. |
6. HYBRID III -TESTINUKEN VISKOSITEETTIARVIOINTIPERUSTEIDEN (V * C) LASKEMINEN
6.1 |
Viskositeettiperuste lasketaan rintalastan kokoonpuristumisen ja sisäänpainumisnopeuden hetkellisenä tulona. Molemmat johdetaan rintalastan sisäänpainumisen mittaustuloksesta. |
6.2 |
Rintalastan sisäänpainumisvaste suodatetaan kerran CFC-arvolla 180. Kokoonpuristuminen hetkellä t lasketaan tästä suodatetusta signaalista seuraavan kaavan mukaisesti:
Rintalastan sisäänpainumisnopeus hetkellä t lasketaan suodatetusta sisäänpainumasta seuraavan kaavan mukaisesti:
jossa D(t) on sisäänpainuminen ajassa t metreinä ja δt on sisäänpainumisen mittausarvojen välinen aika sekunteina. δt:n enimmäisarvo on 1,25 × 10–4 sekuntia. Laskentamenettely esitetään seuraavassa kaaviossa:
|
LIITE 5
Testinukkien sijoittaminen ja asentaminen sekä turvajärjestelmien säätö
1. TESTINUKKIEN SIJOITTAMINEN
1.1 Erilliset istuimet
Testinuken symmetriatason on yhdyttävä istuimen pystysuoraan keskitasoon.
1.2 Etupenkki
1.2.1 Kuljettaja
Testinuken symmetriatason on sijaittava ohjauspyörän keskipisteen läpi kulkevassa pystytasossa ja oltava ajoneuvon keskitason suuntainen. Jos istumapaikka määräytyy penkin muodon mukaan, on istuin katsottava erilliseksi istuimeksi.
1.2.2 Reunapaikalla oleva matkustaja
Matkustajanuken symmetriatason on oltava symmetrinen kuljettajanuken symmetriatason kanssa suhteessa ajoneuvon pitkittäiskeskitasoon. Jos istumapaikka määräytyy penkin muodon mukaan, on istuin katsottava erilliseksi istuimeksi.
1.3 Edessä istuvien matkustajien istuinpaikat (ei kuljettaja)
Testinukkien symmetriatasojen on osuttava yhteen valmistajan määrittelemien istumapaikkojen keskitasojen kanssa.
2. TESTINUKKIEN ASENTAMINEN
2.1 Pää
Päähän asennetun poikittaisen mittalaitepaneelin on oltava vaakasuorassa 2,5 asteen tarkkuudella. Testinuken pään suuntaamiseksi vaakatasoon ajoneuvoissa, joissa on pystysuorat istuimet ilman säädettäviä selkänojia, on toimittava seuraavasti. Ensin säädetään H-pisteen asento kohdassa 2.4.3.1 esitettyjen rajojen sisällä mittalaitepaneelin asettamiseksi vaakatasoon. Jos se ei ole vielä vaakasuorassa, säädetään testinuken lantiokulmaa kohdan 2.4.3.2 mukaisissa rajoissa. Jos poikittainen mittalaitepaneeli ei ole vieläkään vaakatasossa, säädetään testinuken niskatukea mahdollisimman vähän paneelin saamiseksi vaakatasoon 2,5°:n tarkkuudella.
2.2 Käsivarret
2.2.1 Kuljettajan paikalla olevan testinuken olkavarret on asetettava kylkiä pitkin siten, että niiden keskilinjat ovat mahdollisimman lähellä pystysuoraa tasoa.
2.2.2 Matkustajan paikalla olevan nuken olkavarsien on kosketettava istuimen selkänojaa ja nuken ylävartaloa.
2.3 Kädet
2.3.1 Kuljettajan paikalla olevan nuken kämmenten on kosketettava ohjauspyörän kehän ulkoreunaa ohjauspyörän vaakasuoran keskilinjan kohdalla. Peukaloiden on oltava taivutettuna ohjauspyörän kehän päälle ja siihen kevyesti teipattuina siten, että jos testinuken käsi työntyy ylöspäin vähintään 9 N:n ja enintään 22 N:n voimalla, teippi päästää käden irtoamaan ohjauspyörän kehältä.
2.3.2 Matkustajan paikalla olevan nuken kämmenten on kosketettava reisien ulkopuolta. Pikkusormen on kosketettava istuintyynyä.
2.4 Ylävartalo
2.4.1 Istuinpenkeillä varustetuissa ajoneuvoissa kuljettajan ja matkustajan paikoilla olevien nukkien ylävartaloiden yläosan on nojattava istuimen selkänojaan. Kuljettajan paikalla olevan nuken keskisagittaalitason on oltava pystysuora ja samansuuntainen ajoneuvon pitkittäisen keskilinjan kanssa ja kuljettava ohjauspyörän keskipisteen kautta. Matkustajanuken keskisagittaalitason on oltava pystysuora ja samansuuntainen ajoneuvon pitkittäisen keskilinjan kanssa ja samalla etäisyydellä viime mainitusta kuin kuljettajanuken keskisagittaalitaso.
2.4.2 Erillisillä istuimilla varustetuissa ajoneuvoissa on kuljettajan ja matkustajan paikoilla olevien nukkien ylävartaloiden yläosan nojattava istuimen selkänojaan. Kuljettaja- ja matkustajanukkien keskisagittaalitason on oltava pystysuora ja yhtenevä yksittäisen istuimen pitkittäisen keskilinjan kanssa.
2.4.3 Alavartalo
2.4.3.1 H-piste
Kuljettajan ja matkustajan paikoilla olevien nukkien H-pisteiden on osuttava 13 mm:n tarkkuudella sekä vaaka- että pystysuunnassa yhteen pisteen kanssa, joka sijaitsee 6 mm liitteessä 6 kuvatulla menettelyllä määritetyn H-pisteen alapuolella. Kolmiulotteisessa H-pisteen määrityslaitteessa käytetyt sääri- ja reisiosien pituudet on kuitenkin säädettävä siten, että ne ovat 414 mm (sääriosa) ja 401 mm (reisiosa) eivätkä 417 ja 432 mm.
2.4.3.2 Lantiokulma
Lantiokulma mitataan nuken H-pisteen mittausaukkoon asetetulla lantiokulmamittarilla (GM-piirros 78051–532, osa 572). Mittarin 76,2 mm pitkältä litteältä pinnalta vaakatasoon mitatun kulman on oltava 22,5 ± 2,5°.
2.5 Jalat
Kuljettajan ja matkustajan paikalla olevien nukkien reisien on oltava istuintyynyä vasten siinä määrin kuin jalkojen asento sen sallii. Polvien ulkopintojen välisen etäisyyden on oltava alussa 270 ± 10 millimetriä. Kuljettajan paikalla olevan nuken vasen jalka ja matkustajan paikalla olevan nuken molemmat jalat on asetettava pitkittäiseen pystytasoon, jos mahdollista. Kuljettajan paikalla olevan nuken oikean jalan on oltava pystytasossa, jos mahdollista. Lopullinen säätö jalkaterien asettamiseksi kohdan 2.6 mukaiseen asentoon eri matkustamoratkaisuissa on sallittu.
2.6 Jalkaterät
2.6.1 Kuljettajan paikalla olevan nuken oikean jalkaterän on oltava lepoasennossa olevan kaasupolkimen päällä ja kantapään takaosan lattialla polkimen tasossa. Jos jalkaterää ei voida asettaa kaasupolkimelle, se on asetettava kohtisuoraan sääriluuta vasten ja mahdollisimman lähelle polkimen keskilinjaa siten, että kantapään takaosa on lattialla. Vasemman kantapään on oltava mahdollisimman kaukana edessä ja nojattava pohjalevyyn. Vasemman jalkaterän on oltava mahdollisimman tasaisesti jalkatilan etupaneelilla. Vasemman jalkaterän pitkittäinen keskilinja on asetettava mahdollisimman yhdensuuntaiseksi ajoneuvon pitkittäisen keskilinjan kanssa.
2.6.2 Matkustajan paikalla olevan nuken molemmat kantapäät on asetettava mahdollisimman kauas eteen, ja niiden on oltava lattialevyllä. Molemmat jalkaterät on asetettava mahdollisimman tasaisesti jalkatilan etupaneelille. Jalkaterien pitkittäinen keskilinja on asetettava mahdollisimman yhdensuuntaiseksi ajoneuvon pitkittäisen keskilinjan kanssa.
2.7 Asennetut mittauslaitteet eivät saa mitenkään vaikuttaa testinuken liikkumiseen törmäyksen aikana.
2.8 Testinukkien ja mittalaitteiden lämpötilan on annettava tasaantua ennen testiä, ja se on pyrittävä pitämään 19 °C:n ja 22 °C:n välillä.
2.9 Testinukkien vaatetus
2.9.1 Mittauslaitteilla varustetut testinuket on puettava vartalonmyötäisiin ja joustaviin puuvillavaatteisiin, joissa on lyhyet hihat ja pohkeen puoliväliin ulottuvat housut, jotka ovat eritelmän FMVSS 208, piirustusten 78051–292 ja 293 mukaisia tai vastaavia.
2.9.2 Testinukkien molempiin jalkoihin puetaan ja kiinnitetään kokoa 11XW oleva kenkä, joka vastaa Yhdysvaltain sotilasstandardin MIL-S 13192, muutos P, kengän koon sekä pohjan ja kannan paksuuden määritelmiä ja joka on painoltaan 0,57–0,1 kg.
3. TURVAJÄRJESTELMIEN SÄÄTÖ
Kun testinukke on aseteltu kohtien 2.1–2.6. mukaisesti, sen ympärille asetetaan turvavyö, joka lukitaan. Lantiovyö kiristetään. Ylävartalon vyönauha vedetään ulos kelauslaitteesta ja sen annetaan palautua takaisin. Tämä toistetaan neljä kertaa. Lantiovyö kiristetään 9–18 N:n kireyteen. Jos vyöjärjestelmässä on kiristystä vähentävä laite, ylävartalon vyönauhaa löysätään niin paljon kuin valmistaja suosittelee ajoneuvon käsikirjassa enimmäismääräksi tavanomaiseen käyttöön. Jos vyöjärjestelmässä ei ole kiristystä vähentävää laitetta, olkavyön ylijäävän nauhan on annettava palautua kelauslaitteen avulla.
LIITE 6
Menettely moottoriajoneuvojen istumapaikkojen h-pisteen ja istuinpaikkojen todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi
1. TARKOITUS
Tässä liitteessä esitettyä menettelyä käytetään moottoriajoneuvon yhden tai useamman istumapaikan H-pisteen sijainnin ja todellisen ylävartalokulman määrittämiseksi sekä mitattujen tietojen ja ajoneuvon valmistajan antamien rakenne-eritelmien suhteen tarkistamiseksi (1).
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä liitteessä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
2.1 |
‘Vertailutiedoilla’ tarkoitetaan yhtä tai useampaa istumapaikan seuraavista ominaisuuksista:
|
2.2 |
‘Kolmiulotteisella H-pisteen määrityslaitteella’ tarkoitetaan laitetta, jolla määritetään H-pisteet ja todelliset ylävartalokulmat. Laite kuvaillaan tämän liitteen lisäyksessä 1. |
2.3 |
‘H-pisteellä’ tarkoitetaan ajoneuvon istuimelle kohdan 4 mukaisesti asennetun kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen rintaosan ja reiden välistä rotaatiopistettä. H-piste sijaitsee laitteen keskilinjan keskellä kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kummallakin puolella olevien H-pisteen kohdistuspisteiden välissä. H-piste vastaa teoreettisesti R-pistettä (toleransseista ks. kohta 3.2.2.). Kun H-piste on määritetty kohdassa 4 esitetyllä menettelyllä, sen katsotaan olevan kiinteässä suhteessa istuinrakenteeseen ja liikkuvan istuimen mukana sitä säädettäessä. |
2.4 |
‘R-pisteellä’ eli ‘istuinpaikan vertailupisteellä’ tarkoitetaan valmistajan kullekin istuimelle määrittelemää kolmiulotteisen vertailujärjestelmän mukaan määritettävää suunnittelupistettä. |
2.5 |
‘Ylävartalolinjalla’ kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen koetintangon keskilinjaa koetintangon ollessa takimmaisessa asennossa. |
2.6 |
‘Todellisella ylävartalokulmalla’ tarkoitetaan kulmaa, joka mitataan H-pisteen kautta kulkevan pystylinjan ja ylävartalolinjan välistä H-pisteen määrityslaitteen selkäkulman osoittavaa asteikkoa käyttäen. Todellinen ylävartalokulma vastaa teoreettisesti suunniteltua ylävartalokulmaa (toleransseista ks. kohta 3.2.2). |
2.7 |
‘Suunnitellulla ylävartalokulmalla’ tarkoitetaan R-pisteen kautta kulkevan pystysuoran linjan ja ylävartalon linjan välistä mitattua kulmaa, joka vastaa ajoneuvon valmistajan määrittelemää istuimen selkänojan suunniteltua asentoa. |
2.8 |
‘Matkustajan keskitasolla’ (C/LO) tarkoitetaan kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keskitasoa suunniteltuihin istuma-asentoihin asetettuna. Sitä edustaa H-pisteen koordinaatti Y-akselilla. Erillisten istuinten mediaanitaso on sama kuin matkustajan keskitaso. Muiden istuinten osalta matkustajan keskitason määrittelee valmistaja. |
2.9 |
‘Kolmiulotteisella viitejärjestelmällä’ tarkoitetaan tämän liitteen lisäyksessä 2 kuvattua järjestelmää. |
2.10 |
‘Vertailumerkeillä’ tarkoitetaan ajoneuvon korissa olevia, valmistajan määrittelemiä fyysisiä pisteitä (aukkoja, pintoja, merkkejä tai lovia). |
2.11 |
‘Ajoneuvon mittausasennolla’ tarkoitetaan vertailumerkkien kolmiulotteisen vertailujärjestelmän koordinaattien määrittämää ajoneuvon asentoa. |
3. VAATIMUKSET
3.1 Tietojen esitystapa
Kustakin sellaisesta istumapaikasta, jonka osalta vaaditaan vertailutiedot tämän säännön vaatimusten noudattamisen osoittamiseksi, on esitettävä kaikki seuraavassa annetut tai niistä asianmukaisesti valitut tiedot tämän liitteen lisäyksessä 3 ilmoitetussa muodossa:
3.1.1 |
R-pisteen koordinaatit kolmiulotteisessa vertailujärjestelmässä |
3.1.2 |
suunniteltu ylävartalokulma |
3.1.3 |
kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen istuimen säätämiseksi (jos istuinta voidaan säätää) kohdassa 4.3 vahvistettuun mittausasentoon. |
3.2 Mittaustulosten ja suunnittelueritelmien suhde
3.2.1 |
H-pisteen koordinaatteja verrataan R-pisteen koordinaatteihin ja jäljempänä kohdassa 4 vahvistettua menettelyä käyttäen saatua todellisen ylävartalokulman arvoa verrataan ajoneuvon valmistajan ilmoittamaan suunnitellun ylävartalokulman arvoon. |
3.2.2 |
R-pisteen ja H-pisteen koordinaattien keskinäistä sijaintia sekä suunnitellun ja todellisen ylävartalokulman välistä suhdetta on pidettävä hyväksyttävinä kyseisessä istuinpaikassa, jos koordinaattiensa avulla määritelty H-piste sijaitsee sellaisen neliön sisällä, jonka vaaka- ja pystysuorien sivujen pituus on 50 mm ja jonka lävistäjät leikkaavat R-pisteessä, ja jos todellinen ylävartalokulma poikkeaa enintään 5° suunnitellusta ylävartalokulmasta. |
3.2.3 |
Jos nämä ehdot täyttyvät, R-pistettä ja suunniteltua ylävartalokulmaa käytetään tämän säännön vaatimusten noudattamisen osoittamiseen. |
3.2.4 |
Jos H-piste tai ylävartalon todellinen kulma ei vastaa kohdan 3.2.2 vaatimuksia, H-piste ja todellinen ylävartalokulma on määritettävä vielä kahdesti (kaikkiaan kolmesti). Jos näistä kolmesta määrityksestä kahden tulokset vastaavat vaatimuksia, sovelletaan kohtaa 3.2.3. |
3.2.5 |
Jolleivät kolmesta kohdassa 3.2.4 määrätystä toimenpiteestä vähintään kahden tulokset vastaa kohdan 3.2.2 vaatimuksia tai jollei tarkistusta voida suorittaa siksi, ettei ajoneuvon valmistaja ole antanut R-pisteen sijaintia tai suunniteltua ylävartalokulmaa koskevia tietoja, vertailupisteenä on käytettävä kolmen mitatun kohdan keskipistettä tai kolmen mittauskulman keskiarvoa kaikissa niissä tapauksissa, joissa tässä säännössä tarkoitetaan R-pistettä tai suunniteltua ylävartalokulmaa. |
4. MENETTELY H-PISTEEN JA TODELLISEN YLÄVARTALOKULMAN MÄÄRITTÄMISEKSI
4.1 Ajoneuvo on valmistajan harkinnan mukaan ilmastoitava lämpötilaan 20 ± 10 °C sen varmistamiseksi, että istuinmateriaali saavuttaa huoneenlämmön. Jos tarkastettavaa istuinta ei ole koskaan käytetty, istuimelle on sijoitettava 70–80 kg painoinen ihminen tai laite kaksi kertaa yhden minuutin ajaksi istuintyynyn ja selkänojan notkistamiseksi. Valmistajan pyynnöstä kaikki istuinasennelmat pidetään kuormittamattomina vähintään 30 minuuttia ennen kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen asentamista.
4.2 Ajoneuvon on oltava kohdassa 2.11 määritellyssä mittausasennossa.
4.3 Jos istuinta voidaan säätää, se on ensin säädettävä takimmaiseen ajoneuvon valmistajan sille määrittämään tavanomaiseen ajo- tai käyttöasentoon ottaen huomioon ainoastaan istuimen pituussuunnassa tapahtuva säätö, ei istuimen säätöä muihin kuin tavanomaisiin ajo- tai käyttöasentoihin. Jos istuimella on muita säätötapoja (korkeussäätö, kulmasäätö, istuimen selkänojan säätö jne.), ne asetetaan tämän jälkeen ajoneuvon valmistajan niille määrittelemään asentoon. Jousitettujen istuinten korkeussäätö on asetettava tarkasti valmistajan määrittelemää tavanomaista ajoasentoa vastaavaan asentoon.
4.4 Se istumapaikan alue, jota kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite koskettaa, on peitettävä riittävän suurella ja soveltuvaa kudosta olevalla sileällä puuvillakankaalla, jossa on 18,9 säiettä/cm2 ja jonka paino on 0,228 kg/m2, tai muulla kudotulla tai kuitukankaalla, jolla on vastaavat ominaisuudet. Jos istuin testataan ajoneuvon ulkopuolella, sen alustalla on oltava samat perusominaisuudet (2) kuin sen ajoneuvon lattialla, jolla istuin on tarkoitettu käytettäväksi.
4.5 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kaukaloasennelma on sijoitettava siten, että määrityslaitteen keskitaso vastaa matkustajan keskitasoa (C/LO). Valmistajan pyynnöstä kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta voidaan siirtää sisemmäksi matkustajan keskitasoon nähden, jos kone sijaitsee niin paljon ulompana, että istuimen reuna estää laitteen asettamisen vaakatasoon.
4.6 Jalkaterä- ja sääriosat kiinnitetään kaukaloasennelman istuinosaan joko erikseen tai käyttämällä T-tankoa ja sääriosaa. H-pisteen linjan kohdistuspisteiden kautta kulkevan linjan on oltava maanpinnan suuntainen ja kohtisuorassa istuimen pituussuuntaista keskitasoa vastaan.
4.7 Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen jalkaterä- ja sääriosat asetetaan seuraavasti:
4.7.1 |
Määritetty istumapaikka: kuljettaja ja uloimpana edessä istuva matkustaja
|
4.7.2 |
Määritetty istumapaikka: ulompi takaistuin Taka- tai lisäistuimilla jalat sijoitetaan valmistajan määritelmien mukaisesti. Jos jalkaterät tällöin koskettavat lattiaa eri tasoissa, käytetään vertailukohtana sitä jalkaa, joka ensimmäisenä koskettaa etuistuinta, ja toinen jalka asetetaan niin, että laitteen istumaosan poikittaissuuntausta osoittava vesivaaka näyttää vaakasuoraa. |
4.7.3 |
Muut määritetyt istumapaikat: Noudatetaan kohdassa 4.7.1 esitettyä yleistä menettelyä, mutta asetetaan jalat ajoneuvon valmistajan määrittelemällä tavalla. |
4.8 Asetetaan sääri- ja reisipainot ja säädetään kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite vaakatasoon.
4.9 Kallistetaan selkäkaukaloa etupidäkettä vasten ja vedetään kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite irti istuimen selkänojasta T-tangon avulla. Asetetaan kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite uudelleen istuimelle käyttäen yhtä seuraavista menetelmistä:
4.9.1 |
Jos kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite pyrkii liukumaan taaksepäin, laitteen annetaan liukua taaksepäin, kunnes T-tankoon ei enää tarvitse kohdistaa vaakatason suuntaista eteenpäin suunnattua pidätyskuormaa eli kunnes istuinkaukalo koskettaa istuimen selkänojaa. Tarvittaessa korjataan säären asentoa. |
4.9.2 |
Jos kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite ei pyri liukumaan taaksepäin, laitetta liu’utetaan taaksepäin kohdistamalla T-tankoon vaakatason suuntainen taaksepäin suuntautuva kuorma, kunnes istuinkaukalo koskettaa istuimen selkänojaa (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 2). |
4.10 Kohdistetaan 100 ± 10 N suuruinen kuormitus kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kaukaloasennelmaan lantiokulmaa osoittavan asteikon ja T-tangon hahlon leikkauspisteessä. Kuormituksen suunta pidetään edellä mainitun leikkauspisteen kautta reisitangon hahlon yläpuolella olevaan pisteeseen kulkevan linjan suuntaisena (ks. tämän liitteen lisäyksen 1 kuva 2). Sen jälkeen selkäkaukalo palautetaan varovaisesti takaisin istuimen selkänojalle. Menettelyn loppuosa on suoritettava varovaisesti, jottei kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite liu’u eteenpäin.
4.11 Asetetaan oikean- ja vasemmanpuoleiset lantiopainot ja sen jälkeen kahdeksan ylävartalopainoa yksi kerrallaan. Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen on pysyttävä vaakatasossa.
4.12 Kallistetaan selkäkaukaloa eteenpäin istuimen selkänojaan kohdistuvan jännityksen vapauttamiseksi. Keinutetaan kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta puolelta toiselle 10 asteen kaaressa (5 astetta pystysuoran keskitason kummallekin puolelle) kolme täyttä heilahdusta laitteen ja istuimen välille mahdollisesti syntyneen kitkan poistamiseksi.
Keinuttamisen aikana kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen T-tanko saattaa pyrkiä poikkeamaan määritetystä vaaka- ja pystylinjauksesta. T-tankoa on siksi pidettävä paikoillaan kohdistamalla siihen riittävä sivusuuntainen kuormitus keinutusliikkeiden aikana. T-tankoa pideltäessä ja kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta keinutettaessa on oltava huolellinen, jottei siihen kohdistu tahatonta pystysuoraa tai eteen- ja taaksepäin suuntautuvaa ulkoista kuormitusta.
Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen jalkaosia ei saa pidättää eikä pidellä tämän vaiheen aikana. Jos jalkojen asento muuttuu, niiden olisi annettava jäädä kyseiseen asentoon toistaiseksi.
Lasketaan selkäkaukalo varovasti istuimen selkänojaa vasten ja tarkistetaan, että molemmat vesivaa’at ovat vaakasuorassa. Jos jalat ovat liikkuneet kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen keinunnan aikana, ne on asetettava uudelleen seuraavasti:
Nostetaan vuorotellen kumpikin jalkaterä irti lattiasta juuri sen verran, ettei se enää pääse liikkumaan. Nostamisen aikana jalkaterät saavat kääntyä vapaasti, eikä niihin saa kohdistaa eteen tai sivulle suuntautuvia kuormia. Kun jalkaterät lasketaan takaisin alas, kantapäiden on kosketettava tähän tarkoitukseen suunniteltua rakennetta.
Tarkistetaan, että sivusuuntainen vesivaaka on keskiasennossa. Tarvittaessa kohdistetaan selkäosan yläosaan sivuttainen kuorma, joka riittää asettamaan kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen istumakaukalon vaakatasoon istuimelle.
4.13 Pidetään T-tangosta kiinni, jottei kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite pääse liukumaan istuintyynyllä eteenpäin, ja jatketaan seuraavasti:
a) |
palautetaan selkäkaukalo istuimen selkänojalle |
b) |
kohdistetaan ja vapautetaan selkäkulmatankoon suunnilleen ylävartalopainojen keskipisteen kohdalle vuorotellen vaakasuora, taaksepäin suuntautuva enintään 25 N:n kuormitus, kunnes lantiokulman osoittava asteikko osoittaa, että kuorman vapauttamisen jälkeen on saavutettu vakaa asento. On huolehdittava, ettei kolmiulotteiseen H-pisteen määrityslaitteeseen kohdistu ulkopuolisia, alas eikä sivulle suuntautuvia kuormituksia. Jos kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite on asetettava uudelleen vaakatasoon, selkäkaukaloa käännetään eteenpäin, vaakataso asetetaan uudelleen ja kohdan 4.12 menettely toistetaan. |
4.14 Tehdään kaikki seuraavat mittaukset:
4.14.1 |
Mitataan H-pisteen koordinaatit kolmiulotteisessa vertailujärjestelmässä. |
4.14.2 |
Mitataan todellinen ylävartalokulma kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen selkäkulman osoittavasta asteikosta, kun koetintanko on takimmaisessa mahdollisessa asennossa.. |
4.15 Jos kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen asennus halutaan toistaa, istuinasennelma olisi pidettävä kuormittamattomana vähintään 30 minuuttia ennen toistoa. Kolmiulotteista H-pisteen määrityslaitetta ei saisi jättää kuormitettuna istuimelle testin suorittamiseen tarvittavaa aikaa pitemmäksi ajaksi.
4.16 Jos saman istuinrivin istuimia voidaan pitää samanlaisina (penkki-istuin, identtiset istuimet jne.), riittää, että kullekin istuinriville määritetään yksi H-piste ja yksi ylävartalon todellinen kulma, jolloin tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvattu kolmiulotteinen H-pisteen määrityslaite sijoitetaan koko riviä edustavalle paikalle. Tämän istumapaikan on oltava
4.16.1 |
etummaisella rivillä kuljettajan istuin |
4.16.2 |
takimmaisilla riveillä ulommainen istuin. |
(1) Etuistuimia lukuun ottamatta missä tahansa istumapaikassa, jossa H-pistettä ei voida määrittää kolmiulotteisella H-pisteen määrityslaitteella tai muita menettelyjä käyttäen, viitepisteenä voidaan toimivaltaisen viranomaisen harkinnan mukaan käyttää valmistajan ilmoittamaa R-pistettä.
(2) Kallistuskulma, istuimen kiinnityksen korkeusero, pinnan rakenne jne.
Lisäys 1
KOLMIULOTTEISEN H-PISTEEN MÄÄRITYSLAITTEEN KUVAUS (1)
(3-DH-laite)
1. Selkä- ja istumakaukalot
Selkä- ja istumaosat on valmistettu lujitemuovista ja metallista. Ne jäljittelevät ihmisen ylävartaloa ja reisiä, ja ne on mekaanisesti nivelletty H-pisteeseen. H-pisteeseen nivellettyyn koetintankoon kiinnitetään kulman osoittava asteikko, jolla mitataan todellinen ylävartalokulma. Istuinkaukaloon kiinnitetty säädettävä reisitanko osoittaa reisien mediaanilinjan ja toimii lantiokulman osoittavan asteikon nollalinjana.
2. Vartalo- ja jalkaosat
Sääriosat liittyvät kaukaloasennelman istuinosaan polvet yhdistävästä T-tangosta, joka on säädettävän reisitangon poikittaissuuntainen jatke. Sääriosiin kiinnitetään kulman osoittavat asteikot, joilla mitataan polvikulmia. Kenkä- ja jalkateräosat kalibroidaan jalkaterän kulman mittaamiseksi. Laite suunnataan kahdella vesivaa’alla. Vartalopainot sijoitetaan painopisteisiin siten, että laite jäljittelee 76 kg painavan miehen painon jakautumista istuimella. On tarkistettava, että kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen kaikki nivelet liikkuvat vapaasti ilman havaittavaa kitkaa.
Kuva 1
Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen osat
Kuva 2
Kolmiulotteisen H-pisteen määrityslaitteen osien mittasuhteet ja kuormituksen jakautuminen
(1) Tietoja 3-DH-koneen rakenteesta: Society of Automobile Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, Yhdysvallat.
Laite vastaa ISO-standardissa 6549-1980 kuvattua laitetta.
Lisäys 2
KOLMIULOTTEINEN VERTAILUJÄRJESTELMÄ
1. |
Kolmiulotteinen vertailujärjestelmä määritellään kolmella ajoneuvon valmistajan vahvistamalla kohtisuoralla tasolla (ks. kuva) (1). |
2. |
Ajoneuvo saadaan mittausasentoon asettamalla se tukipinnalle siten, että vertailumerkkien koordinaatit vastaavat valmistajan ilmoittamia arvoja. |
3. |
R-pisteen ja H-pisteen koordinaatit saadaan ajoneuvon valmistajan määrittelemien vertailumerkkien perusteella. |
(1) Vertailujärjestelmä vastaa ISO-standardia 4130, 1978.
Lisäys 3
ISTUINPAIKKOJEN VERTAILUTIEDOT
1. Vertailutietojen merkitseminen
Kunkin istuinpaikan vertailutiedot luetteloidaan peräkkäin. Istuinpaikalle annetaan kaksimerkkinen tunnistuskoodi. Ensimmäinen merkki on arabialainen numero, jolla ilmoitetaan istuinrivi ajoneuvon edestä taaksepäin laskettuna. Toinen merkki on iso kirjain, joka ilmoittaa istuinpaikan sijaintia rivillä katsottaessa eteenpäin ajoneuvon kulkusuuntaan. Käytetään seuraavia kirjaimia:
L= vasen
C= keskimmäinen
R= oikea.
2. Ajoneuvon mittausasennon kuvaus
2.1 Vertailumerkkien koordinaatit
|
X … |
|
Y … |
|
Z … |
3. Vertailutietojen luettelo
3.1 Istuinpaikka: …
3.1.1 R-pisteen koordinaatit
|
X … |
|
Y … |
|
Z … |
3.1.2 Suunniteltu ylävartalokulma: …
3.1.3 Istuimen säätö (1)
|
vaakasuoraan: … |
|
pystysuoraan: … |
|
kulmittainen: … |
|
ylävartalokulma: … |
Huom. Muiden istuinpaikkojen vertailutiedot annetaan kohdissa 3.2, 3.3 jne.
(1) Tarpeeton viivataan yli.
LIITE 7
TESTAUSMENETTELY TÖRMÄYSVAUNUA KÄYTTÄEN
1. TESTIN VALMISTELU JA TOTEUTUS
1.1 Törmäysvaunu
Törmäysvaunun on oltava rakenteeltaan sellainen, ettei siinä ilmene mitään pysyviä muodonmuutoksia testin jälkeen. Sitä on ohjattava niin, että törmäyshetkellä pystysuora poikkeama on enintään 5 astetta ja vaakasuora poikkeama enintään 2 astetta.
1.2 Testattava rakenne
1.2.1 Yleistä
Testattavan rakenteen on edustettava kyseisten ajoneuvojen sarjatuotantoa. Joitakin osia voidaan vaihtaa tai irrottaa, kunhan se ei selvästikään vaikuta testin tuloksiin.
1.2.2 Säädöt
Säätöjen on oltava tämän säännön liitteessä 3 olevan kohdan 1.4.3 mukaisia, ja niissä on otettava huomioon kohdan 1.2.1 määräykset.
1.3 Rakenteen kiinnitys
1.3.1 Rakenne on kiinnitettävä tukevasti vaunuun siten, ettei testin aikana pääse tapahtumaan suhteellista siirtymistä.
1.3.2 Rakennetta ei saa kiinnittää vaunuun tavalla, joka vahvistaa istuinten kiinnitystä tai kiinnityslaitteita tai aiheuttaa rakenteessa tavanomaisesta poikkeavan muodonmuutoksen.
1.3.3 Seuraavia kiinnitystapoja suositellaan: rakenne kiinnitetään suunnilleen pyörien akselille asetettujen tukien päälle tai, jos mahdollista, vaunuun ripustusjärjestelmän kiinnittimien avulla.
1.3.4 Ajoneuvon pitkittäisakselin ja kelkan liikkeen suunnan muodostaman kulman on oltava 0 ± 2°.
1.4 Testinuket
Testinukkien ja niiden sijoittelun on oltava liitteessä 3 olevan kohdan 2 eritelmien mukaisia.
1.5 Mittalaitteet
1.5.1 Rakenteen hidastuvuus
Rakenteen hidastuvuutta törmäyksen aikana mittaavien antureiden on oltava vaunun pitkittäisakselin suuntaisia liitteen 8 eritelmien mukaisesti (CFC 180).
1.5.2 Testinukeille tehtävät mittaukset
Kaikki lueteltujen arvojen tarkistamiseen tarvittavat mittaukset esitetään liitteen 3 kohdassa 5.
1.6 Rakenteen hidastuvuuskuvaaja
Rakenteen hidastuvuutta törmäysvaiheen aikana kuvaavan käyrän on oltava sellainen, että integroimalla saatu nopeuden vaihtelua ajan suhteen ilmaiseva kuvaaja ei missään vaiheessa eroa enempää kuin ± 1 m/s kyseisen ajoneuvon nopeuden vaihtelua ajan suhteen ilmaisevasta viitekuvaajasta, sellaisena kuin se on esitetty tämän liitteen lisäyksessä. Viitekuvaajan aika-akselia voidaan siirtää rakenteen nopeuden laskemiseksi ”käytävän” sisällä.
1.7 Testattavan ajoneuvon viitekuvaaja Δν = f(t)
Tämä viitekuvaaja saadaan integroimalla testattavan ajoneuvon hidastuvuuskuvaajasta, joka on mitattu etutörmäystestillä estettä vastaan tämän säännön liitteessä 3 olevan kohdan 6 eritelmien mukaisesti.
1.8 Vastaavat menetelmät
Testi voidaan suorittaa muillakin kuin kelkan hidastuvuuteen perustuvilla menetelmillä, jos ne ovat kohdassa 1.6 esitettyä nopeuden vaihteluväliä koskevien vaatimusten mukaisia.
Lisäys
Ekvivalenssikuvaaja – kuvaajan δv = f(t) toleranssialue
LIITE 8
MITTAUSTESTEISSÄ KÄYTETTÄVÄ MITTAUSTEKNIIKKA: LAITTEET
1. MÄÄRITELMÄT
1.1 Mittalaitteisto
Mittalaitteistoon kuuluvat kaikki laitteet mittausanturista (tai useista antureista, joiden lähtösignaalit on yhdistetty määritellyllä tavalla) analyysilaitteisiin, joilla voidaan muuntaa vastaanotetun signaalin taajuutta tai amplitudia.
1.2 Mittausanturi
Mittausanturi on mittalaitteiston ensimmäinen laite. Sen avulla muutetaan mitattava fysikaalinen suure toiseksi suureeksi (kuten jännitteeksi), jota voidaan käsitellä laitteiston muilla laitteilla.
1.3 Kanavan amplitudiluokka: CAC
Kanavan amplitudiluokan on vastattava mittalaitteistolle tässä liitteessä vahvistettua amplitudia. CAC-luku on sama kuin mittausalueen yläraja.
1.4 Ominaistaajuudet FH, FL, FN
Nämä taajuudet määritellään kuvassa 1.
1.5 Kanavan taajuusalueluokka: CFC
Kanavan taajuusalueluokka ilmoittaa, mille kuvassa 1 määriteltyjen rajojen sisällä olevalle taajuusalueelle taajuusvaste sijoittuu. Tämä luku on sama kuin taajuuden FH arvo hertseinä.
1.6 Herkkyyskerroin
Pienimmän neliösumman menetelmällä saatuja kalibrointiarvoja kanavan amplitudiluokan sisällä parhaiten kuvaavan suoran kulmakerroin.
1.7 Mittalaitteiston kalibrointikerroin
Logaritmiasteikolla välillä FL–FH/2,5 tasaisin välein sijaitsevilla taajuuksilla arvioitujen herkkyyskertoimien keskiarvo.
1.8 Epälineaarisuusvirhe
Kalibrointiarvon ja kohdassa 1.6 määritellyltä suoralta luettavan vastaavan arvon välinen suurin ero prosentteina kanavan amplitudiluokan ylärajalla.
1.9 Ristikkäisherkkyys
Lähtösignaalin suhde tulosignaaliin, kun anturiin syötetään impulssi kohtisuorassa mitta-akseliin nähden. Ristikkäisherkkyys ilmaistaan prosentteina herkkyydestä mitta-akselilla.
1.10 Vaiheviive
Mittalaitteiston vaiheviive on yhtä suuri kuin sinimuotoisen signaalin vaihesiirtymä (radiaaneina) jaettuna kyseisen signaalin kulmataajuudella (radiaaneina/s).
1.11 Ympäristö
Kaikkien mittalaitteistoon tietyllä hetkellä kohdistuvien ulkoisten olosuhteiden ja tekijöiden yhteisvaikutus.
2. SUORITUSVAATIMUKSET
2.1 Epälineaarisuusvirhe
Mittalaitteiston epälineaarisuusvirheen absoluuttinen arvo kaikilla CFC:n taajuuksilla saa olla enintään 2,5 prosenttia CAC:n arvosta koko mittausalueella.
2.2 Amplitudi taajuuden funktiona
Mittalaitteiston taajuusvastekuvaajan on oltava kuvassa 1 esitettyjen rajojen sisällä. Kalibrointikerroin määrittelee nolladesibelin kohdan.
2.3 Vaiheviive
Mittalaitteiston tulo- ja lähtösignaalien välinen vaiheviive on määritettävä, ja se saa vaihdella enintään 0,1 FH s välillä 0,03 FH–FH.
2.4 Aika
2.4.1 Aikakanta
On kirjattava aikakanta, jolla on vähintään oltava 1 sadasosasekunnin jako yhden prosentin tarkkuudella.
2.4.2 Suhteellinen viive
Kahden tai useamman mittalaitteiston signaalien välinen suhteellinen aikaviive ei saa olla yli 1 ms riippumatta niiden taajuusluokasta, kun vaihesiirtymästä johtuvaa viivettä ei oteta huomioon.
Jos yhdistetään vähintään kahden mittalaitteiston signaalit, niillä on oltava sama taajuusluokka, eikä niiden suhteellinen aikaviive saa olla suurempi kuin 0,1 FH sekuntia.
Tätä vaatimusta sovelletaan analogisiin ja digitaalisiin signaaleihin sekä synkronointipulsseihin.
2.5 Mittausanturin ristikkäisherkkyys
Anturin ristikkäisherkkyyden on oltava vähemmän kuin 5 prosenttia kaikissa suunnissa.
2.6 Kalibrointi
2.6.1 Yleistä
Mittalaitteisto on kalibroitava vähintään kerran vuodessa vertaamalla sitä vertailulaitteistoihin, joissa käytetään tunnettuja kalibrointistandardeja. Vertailumenetelmät eivät saa aiheuttaa virhettä, joka on yli 1 prosentti CAC:sta. Vertailulaitteiden käyttö on rajoitettava sille taajuusalueelle, jolle ne on kalibroitu. Mittalaitteiston osat voidaan arvioida yksittäin. Koko mittalaitteiston tarkkuus arvioidaan painotettujen tulosten avulla. Täten esimerkiksi mittalaitteiston vahvistuskerroin voidaan tarkistaa ilman anturia esimerkiksi antamalla sille sähkösignaali, jonka amplitudi tunnetaan ja joka simuloi anturin lähtösignaalia.
2.6.2 Kalibroinnissa käytettävien vertailulaitteistojen tarkkuus
Virallisen mittauslaitoksen (metrologisen laitoksen) on sertifioitava tai hyväksyttävä vertailulaitteistojen tarkkuus.
2.6.2.1 Staattinen kalibrointi
2.6.2.1.1 Kiihdytykset
Virheiden on oltava alle ± 1,5 prosenttia kanavan amplitudiluokasta.
2.6.2.1.2 Voimat
Virheen on oltava alle ± 1 prosentti kanavan amplitudiluokasta.
2.6.2.1.3 Siirtymät
Virheen on oltava alle ± 1 prosentti kanavan amplitudiluokasta.
2.6.2.2 Dynaaminen kalibrointi
2.6.2.2.1 Kiihdytykset
Prosentteina kanavan amplitudiluokasta ilmaistun viitekiihtyvyyksien virheen on oltava pienempi kuin ± 1,5 prosenttia alle 400 hertsillä, pienempi kuin ± 2 prosenttia 400 ja 900 hertsin välillä ja pienempi kuin ± 2,5 prosenttia yli 900 hertsillä.
2.6.2.3 Aika
Virheen suhteessa viiteaikaan on oltava pienempi kuin 10–5.
2.6.3 Herkkyyskerroin ja epälineaarisuusvirhe
Herkkyyskerroin ja epälineaarisuusvirhe määritetään mittaamalla mittalaitteiston lähtösignaali verrattuna tunnettuun tulosignaaliin usealla tulosignaalin arvolla. Mittalaitteisto on kalibroitava koko amplitudiluokka-alueella.
Kaksisuuntaisten kanavien tapauksessa on käytettävä sekä positiivisia että negatiivisia arvoja.
Jos kalibrointilaitteilla ei voida tuottaa vaadittuja tuloarvoja, koska mitattava suure on liian suuri, kalibrointi on suoritettava kalibrointistandardien rajoissa ja nämä rajat on kirjattava testausselosteeseen.
Mittalaitteisto kokonaisuudessaan on kalibroitava sellaisella taajuudella (tai taajuuksilla), jossa merkitsevä arvo on välillä FL–FH/2,5.
2.6.4 Taajuusvasteen kalibrointi
Vaihetta ja amplitudia taajuuden funktiona esittävät vastekuvaajat on määritettävä mittaamalla mittalaitteiston lähtösignaalien vaihe ja amplitudi suhteessa tunnettuun tulosignaaliin signaalin eri arvoilla, jotka vaihtelevat välillä FL ja 10 kertaa CFC tai 3 000 Hz sen mukaan, kumpi on pienempi.
2.7 Ympäristövaikutukset
Ympäristötekijöiden (kuten sähkö- tai magneettivuo, kaapelinopeus jne.) tunnistamiseksi on tehtävä säännöllisesti tarkastuksia. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi rekisteröimällä valeantureilla varustettujen ylimääräisten kanavien lähtösignaalit. Jos lähtösignaalit ovat merkittäviä, on ryhdyttävä korjaaviin toimiin ja esimerkiksi vaihdettava kaapelit.
2.8 Mittalaitteiston valinta ja tyyppi
Mittalaitteiston määrittelevät kanavan amplitudiluokka ja taajuusalueluokka (CAC ja CFC).
CAC:n on oltava 110, 210 tai 510.
3. ANTURIEN ASENTAMINEN
Anturit on kiinnitettävä tukevasti, jotta värähtely vaikuttaa mahdollisimman vähän niiden tekemiin rekisteröinteihin. Asennuksia, joissa matalin resonanssitaajuus on vähintään yhtä suuri kuin viisi kertaa kyseisen mittalaitteiston taajuus FH, on pidettävä hyväksyttävinä. Erityisesti kiihtyvyysanturit on asennettava siten, että varsinaisen mittausakselin ja vertailuakselijärjestelmän vastaavan akselin välinen lähtökulma on enintään 5°, paitsi jos analyyttisen tai kokeellisen arvioinnin tarkoituksena on tutkia asennuksen vaikutusta kerättyihin tietoihin. Kun mitataan yhdessä pisteessä esiintyviä kiihtyvyyksiä monessa suunnassa, kiihtyvyysanturin akselien etäisyyden on oltava enintään 10 millimetriä tästä pisteestä ja sen seismisen massan keskipisteen etäisyyden enintään 30 millimetriä tästä pisteestä.
4. TULOSTEN TALLENTAMINEN
4.1 Analoginen magneettitallennin
Nauhanopeuden ei pitäisi poiketa enempää kuin 0,5 prosenttia käytetystä nauhanopeudesta. Tallentimen signaali-kohinasuhteen ei pitäisi olla pienempi kuin 42 dB suurimmalla mahdollisella nauhanopeudella. Harmonisen kokonaissärön olisi oltava pienempi kuin 3 prosenttia ja epälineaarisuusvirheen pienempi kuin 1 prosentti mittausalueesta.
4.2 Digitaalinen magneettitallennin
Nauhanopeuden ei pitäisi poiketa enempää kuin 10 prosenttia käytetystä nauhanopeudesta.
4.3 Paperinauhatallennin
Suorassa tiedontallennuksessa on paperin nopeuden millimetreissä sekuntia kohti oltava vähintään 1,5 kertaa FH hertseinä ilmaistuna. Muissa tapauksissa paperin nopeuden on oltava sellainen, että saadaan aikaan vastaava resoluutio.
5. TIETOJEN KÄSITTELY
5.1 Suodatus
Suodatus mittalaitteiston taajuuksilla voidaan tehdä joko tallentamisen tai tietojen käsittelyn aikana. Ennen tallentamista olisi kuitenkin tehtävä analoginen suodatus CFC:tä korkeammalla tasolla, jotta voidaan käyttää vähintään 50 prosenttia tallentimen dynaamisesta alueesta ja pienentää vaaraa siitä, että korkeat taajuudet kyllästävät tallentimen tai aiheuttavat näytteenottovirheitä digitointiprosessissa.
5.2 Digitointi
5.2.1 Näytteenottotaajuus
Näytteenottotaajuuden olisi oltava vähintään 8 FH. Analogisessa tallentamisessa, kun tallennus- ja lukunopeudet ovat erisuuruiset, näytteenottotaajuus voidaan jakaa näiden nopeuksien suhteella.
5.2.2 Amplitudiresoluutio
Digitaalisanojen olisi oltava kooltaan vähintään 7 bittiä ja pariteettibitti.
6. TULOSTEN ESITTÄMINEN
Tulokset olisi esitettävä A4-kokoisella paperilla (ISO/R 216). Jos tulokset esitetään kaavioina, olisi kuvaajien koordinaattiakseleilla käytettävä mittayksikköä, joka on valitun yksikön sopiva kerrannainen (esimerkiksi 1, 2, 5, 10, 20 mm). On käytettävä SI-yksiköitä. Ajoneuvon nopeus voidaan kuitenkin ilmaista kilometreinä tunnissa ja törmäyksestä johtuva kiihtyvyys g-arvona (g = 9,81 m/s2).
Kuva 1
Taajuusvastekuvaaja
LIITE 9
MUOTOUTUVAN ESTEEN MÄÄRITELMÄ
1. OSAT JA MATERIAALIT
Esteen mitat esitetään tämän liitteen kuvassa 1. Esteen yksittäisten osien mitat luetellaan yksitellen seuraavassa.
1.1 Pääkennoelementti
Mitat:
Korkeus |
: |
650 mm (kennon nauhan akselin suuntaisesti) |
Leveys |
: |
1 000 mm |
Syvyys |
: |
450 mm (kennojen akselien suuntaisesti) |
Kaikkien mittojen toleranssin olisi oltava ± 2,5 mm.
Materiaali |
: |
alumiini 3003 (ISO 209, osa 1) |
Metallilevyn paksuus |
: |
0,076 mm ± 15 % |
Kennon koko |
: |
19,1 mm ± 20 % |
Tiheys |
: |
28,6 kg/m3 ± 20 % |
Iskunkestävyys |
: |
0,342 MPa + 0 % – 10 % (1) |
1.2 Törmäyselementti
Mitat:
Korkeus |
: |
330 mm (kennon nauhan akselin suuntaisesti) |
Leveys |
: |
1 000 mm |
Syvyys |
: |
90 mm (kennojen akselien suuntaisesti) |
Kaikkien mittojen toleranssin olisi oltava ± 2,5 mm.
Materiaali |
: |
alumiini 3003 (ISO 209, osa 1) |
Metallilevyn paksuus |
: |
0,076 mm ± 15 % |
Kennon koko |
: |
6,4 mm ± 20 % |
Tiheys |
: |
82, kg/m3 ± 20 % |
Iskunkestävyys |
: |
1,711 MP + 0 % – 10 % (1) |
1.3 Taustalevy
Mitat
Korkeus |
: |
800 mm ± 2,5 mm |
Leveys |
: |
1 000 mm ± 2,5 mm |
Paksuus |
: |
2,0 mm ± 0,1 mm |
1.4 Päällyslevy
Mitat
Pituus |
: |
1 700 mm ± 2,5 mm |
Leveys |
: |
1 000 mm ± 2,5 mm |
Paksuus |
: |
0,81 ± 0,07 mm |
Materiaali |
: |
alumiini 5251/5052 (ISO 209, osa 1) |
1.5 Törmäyselementin päällys
Mitat
Korkeus |
: |
330 mm ± 2,5 mm |
Leveys |
: |
1 000 mm ± 2,5 mm |
Paksuus |
: |
0,81 mm ± 0,7 mm |
Materiaali |
: |
alumiini 5251/5052 (ISO 209, osa 1) |
Liima
Suositellaan käytettäväksi kaksikomponenttista polyuretaaniliimaa (kuten Ciba-Geigy XB5090/1-hartsia ja XB5304-kovettajaa tai vastaavia).
2. ALUMIINIKENNOSTOJEN HYVÄKSYNTÄ
Täydellinen testausmenettely alumiinikennostojen hyväksynnän myöntämiseksi esitetään testausmenettelyssä NHTSA TP-214D. Seuraavassa esitetään yhteenveto menettelystä sellaisena kuin sitä pitäisi soveltaa etutörmäystesteissä käytettävien esteiden valmistusmateriaaleihin, joiden iskunkestävyys on 0,342 MPa ja 1,711 MPa.
2.1 Näytteenottokohdat
Jotta voitaisiin varmistua, että iskunkestokyky on yhdenmukainen koko esteen seinämän laajuudelta, on otettava kahdeksan näytettä neljästä paikasta tasaisin välimatkoin koko kennoelementistä. Jotta kennoelementille voitaisiin myöntää hyväksyntä, on seitsemän näytteen kahdeksasta täytettävä seuraavissa kohdissa esitettävät iskunkestävyysvaatimukset.
Näytteenottokohtien sijainti riippuu kennoelementin mitoista. Ensiksi leikataan esteen etuseinämän materiaalista neljä näytettä, jotka kaikki ovat kooltaan 300 mm × 300 mm × 50 mm (paksuus). Kuvassa 2 esitetään, mistä kohdin kennoelementtiä nämä näytteet otetaan. Jokainen näistä suuremmista näytteistä leikataan hyväksyntätestausta varten pienempiin näytteisiin (150 mm × 150 mm × 50 mm). Hyväksynnän perustaksi on testattava kaksi näytettä jokaisesta neljästä paikasta. Jäljelle jäävät kaksi näytettä annetaan hakijan käyttöön tämän pyynnöstä.
2.2 Näytteiden koko
Testauksessa käytetään seuraavan kokoisia näytteitä:
Pituus |
: |
150 ± 6 mm |
Leveys |
: |
150 ± 6 mm |
Paksuus |
: |
50 ± 2 mm |
Näytteen reunoilla sijaitsevien vajaiden kennojen seinämät tasoitetaan seuraavasti:
|
Leveyssuunnassa reunat eivät saa olla suuremmat kuin 1,8 mm (ks. kuva 3). |
|
Pituussuunnassa jätetään näytteen kumpaankin päähän puolet yhden kokonaisen kennon seinämän pituudesta (nauhan suunnassa) (ks. kuva 3). |
2.3 Näytteen pinta-alan mittaus
Näytteen pituus mitataan kolmesta kohdasta, 12,7 millimetriä kummastakin päästä sekä keskeltä, ja kirjataan tunnuksilla L1, L2 ja L3 (kuva 3). Leveys mitataan samalla tavoin kolmesta kohdasta ja kirjataan tunnuksilla W1, W2 ja W3 (kuva 3). Nämä mittaukset tehdään paksuuden keskilinjan kohdalta. Iskualueen ala lasketaan seuraavasti:
2.4 Iskun nopeus ja syvyys
Näytteeseen kohdistuvan iskun nopeuden on oltava vähintään 5,1 mm/min ja enintään 7,6 mm/min. Iskun vähimmäissyvyyden on oltava 16,5 mm.
2.5 Tietojen keruu
Tiedot, joiden avulla voidaan verrata käytetyn voiman suhdetta sisäänpainumaan, kerätään joko analogisessa tai digitaalisessa muodossa jokaisesta testatusta näytteestä. Jos kerätään analogisia tietoja, on ne voitava muuntaa digitaalisiksi. Kaikki digitaaliset tiedot on kerättävä vähintään 5 hertsin taajuudella (5 pistettä sekunnissa).
2.6 Iskunkestävyyden määrittäminen
Kaikki 6,4 millimetrin iskusyvyyttä edeltävät ja 16,5 millimetriä myöhemmät koetulokset jätetään huomiotta. Jäljelle jäävät koetulokset jaetaan kolmeen osaan iskusyvyyden mukaan (n = 1, 2, 3) (ks. kuva 4) seuraavasti:
1. |
vähintään 6,4 mm ja enintään 9,7 mm |
2. |
yli 9,7 mm mutta alle 13,2 mm |
3. |
vähintään 13,2 mm ja enintään 16,5 mm. |
Kunkin osan keskiarvo lasketaan seuraavasti:
jossa m on kaikilla kolmella välillä mitattujen mittauspisteiden määrä. Kunkin osan iskunkestävyys lasketaan seuraavasti:
2.7 Näytteiden iskunkestävyyttä koskevat vaatimukset
Jotta kennostonäytteelle voidaan myöntää hyväksyntä, sen on täytettävä seuraavat vaatimukset:
|
0,308 MPa ≤ S(n) ≤ 0,342 MPa, kun materiaalin iskunkestävyys on 0,342 MPa |
|
1,540 MPa ≤ S(n) ≤ 1,711 MPa, kun materiaalin iskunkestävyys on 1,711 MPa |
n = 1, 2, 3.
2.8 Kennoelementin iskunkestävyyttä koskevat vaatimukset
Testataan kahdeksan näytettä, jotka on otettu tasaisin välein neljästä kohdasta elementin pinnasta. Jotta elementille voidaan myöntää hyväksyntä, on seitsemän näytteen kahdeksasta täytettävä edellisessä kohdassa esitetyt iskunkestävyysvaatimukset.
3. LIIMAUS
3.1 Liitettävät alumiinilevypinnat on juuri ennen liimausta puhdistettava perusteellisesti sopivalla liuottimella, kuten 1,1,1-trikloorietaanilla. Tämä on tehtävä vähintään kahdesti – tarvittaessa useamminkin – rasvan ja lian poistamiseksi. Sen jälkeen hiotaan puhdistetut pinnat karkeudeltaan 120:n hiomapaperilla. Metalli- tai piikarbidihiomapaperia ei saa käyttää. Pinnat on hiottava perusteellisesti, ja hiomapaperi on vaihdettava säännöllisesti toimenpiteen aikana, jotta vältetään paperin tukkeutuminen ja siitä mahdollisesti seuraava hiottavan pinnan kiillottuminen. Hionnan jälkeen pinnat puhdistetaan uudelleen perusteellisesti kuten edellä. Kaiken kaikkiaan pinnat puhdistetaan liuottimella vähintään neljä kertaa. Kaikki hionnasta syntynyt pöly ja roskat on poistettava, sillä ne vaikuttavat haitallisesti liimauksen laatuun.
3.2 Liimaa levitetään ainoastaan yhdelle pinnalle uurrepintaisella kumitelalla. Jos tarkoituksena on liimata kennosto alumiinilevyyn, liimaa olisi levitettävä ainoastaan alumiinilevylle.
Pinnalle levitetään tasaisesti enintään 0,5 kg/m2 liimaa siten, että kalvon paksuus on enintään 0,5 mm.
4. RAKENNE
4.1 Pääkennoelementti kiinnitetään taustalevyyn liimalla siten, että kennojen akselit ovat kohtisuorassa levyä vasten. Päällyslevy liimataan kennoelementin etuseinämään. Päällyslevyn pohja- ja päällyspintoja ei liimata kennoelementtiin, vaan ne asetetaan lähelle sitä. Päällyslevy liimataan kiinni taustalevyyn kiinnityslaippojen kohdalta.
4.2 Törmäyselementti liimataan päällyslevyyn siten, että kennojen akselit ovat kohtisuorassa levyä vasten. Törmäyselementin alaosan on oltava päällyslevyn alareunan tasalla. Törmäyselementin päällyslevy liimataan törmäyselementin etuseinämään.
4.3 Törmäyselementti jaetaan kolmeen samansuuruiseen osaan kahdella vaakasuoralla uralla. Urat leikataan koko törmäyselementin paksuudelta sen koko leveydelle. Urat leikataan sahalla, ja niiden on oltava käytetyn terän levyisiä ja enintään 4,0 mm.
4.4 Esteen asennuksessa tarvittavat reiät on porattava kiinnityslaippojen läpi (ks. kuva 5). Reikien halkaisijan on oltava 9,5 mm. Ylälaippaan porataan viisi reikää 40 millimetrin etäisyydelle ylälaipan yläreunasta ja alalaippaan viisi reikää 40 millimetrin etäisyydelle alalaipan alareunasta. Reiät tehdään 100, 300, 500, 700 ja 900 millimetrin päähän esteen päädyistä. Kaikki reiät porataan ± 1 millimetrin tarkkuudella nimellisetäisyyksistä. Reikien paikat ovat vain suosituksia. Ne voidaan porata muihinkin paikkoihin, kunhan kiinnitys on vähintään yhtä luja ja varma kuin edellä vahvistetuissa kiinnitysohjeissa vaaditaan.
5. ASENNUS
5.1 Muotoutuva este kiinnitetään lujasti vähintään 7 × 104 kg painoisen massan reunaan tai johonkin siihen kiinnitettyyn rakenteeseen. Esteen etuseinämä on kiinnitettävä siten, ettei ajoneuvo voi koskettaa mitään rakenteen osaa enemmän kuin 75 millimetrin alalla esteen yläreunasta (ylempää laippaa ei oteta huomioon) törmäyksen missään vaiheessa (2). Muotoutuvan esteen kiinnityslevyn etupinnan on oltava tasainen ja yhtäjaksoinen koko esteen pituudelta ja leveydeltä, pystysuorassa ± 1o ja kohtisuorassa ± 1o ajoradan akseliin nähden. Kiinnityspinta ei saa siirtyä enempää kuin 10 millimetriä testin aikana. Tarvittaessa on betonimassan siirtymisen estämiseksi käytettävä ylimääräisiä ankkurointi- tai pidätinlaitteita. Muotoutuvan esteen reuna on linjattava betonimassan reunan suhteen testattavan ajoneuvon kyljen mukaisesti.
5.2 Muotoutuva este kiinnitetään betonimassaan kymmenellä pultilla, joista viisi on ylä- ja viisi alakiinnityslaipassa. Pulttien halkaisijan on oltava vähintään 8 millimetriä. Sekä ylä- että alakiinnityslaipoissa käytetään teräksisiä kiinnityslevyjä (ks. kuvat 1 ja 5). Levyjen on oltava 60 mm leveitä ja 1 000 mm pitkiä ja vähintään 3 mm paksuja. Kiinnityslevyjen reunat on hyvä pyöristää, jottei levy revi estettä törmäyksen aikana. Levyn reuna olisi asetettava enintään 5 mm esteen ylemmän kiinnityslaipan alaosan yläpuolelle ja enintään 5 mm alemman kiinnityslaipan yläosan alapuolelle. Molempiin levyihin porataan viisi halkaisijaltaan 9,5 mm kokoista reikää, jotka vastaavat esteen kiinnityslaipoissa olevia reikiä (ks. kohta 4). Kiinnityslevyn ja esteen laipan reikiä voidaan laajentaa 9,5 millimetristä enintään 25 millimetriin, jotta voidaan ottaa huomioon erot takalevyjen asetteluissa ja/tai voima-anturilevyn reikien sijoittelut. Kaikkien kiinnitys- ja kiristyslaitteiden on kestettävä törmäystestissä. Jos muotoutuva este kiinnitetään voima-anturilevyyn (LCW), edellä olevia mittavaatimuksia on pidettävä vähimmäisvaatimuksina. Jos käytössä on LCW, voidaan käyttää suurempia kiinnityslevyjä, jotta pulttien kiinnitysreiät voidaan porata korkeammalle. Mikäli suurempia levyjä tarvitaan, on käytettävä paksumpaa terästä, jottei este törmäyksen aikana irtoa LCW:stä, taivu eikä repeydy. Jos este asennetaan jollain toisella menetelmällä, sen on oltava vähintään yhtä tukeva kuin edellä on kuvattu.
Kuva 1
Muotoutuva este etutörmäyksen testaamiseksi
Kuva 2
Hyväksyntää varten otettavien näytteiden paikat
Kuva 3
Kennoston akselit ja mitattavat mitat
Kuva 4
Iskun voimakkuus ja siirtymä
Kuva 5
Esteen asennusreikien paikat
(1) Tämän liitteen kohdassa 2 kuvaillun hyväksyntämenettelyn mukaisesti.
(2) Massan, jonka pää on 925–1 000 mm korkea ja vähintään 1 000 mm syvä, katsotaan täyttävän tämän vaatimuksen.
LIITE 10
TESTINUKEN SÄÄREN JA JALKATERÄN SERTIFIOINTIMENETTELY
1. JALKATERÄN ETUOSAN ISKUTESTI
1.1 Tämän testin tarkoituksena on mitata Hybrid III -jalkaterän ja nilkan vaste tarkoin määriteltyyn, pinnaltaan kovan heilurin aiheuttamaan iskuun.
1.2 Testissä on käytettävä jalkaterällä ja nilkalla (vasen (78051–614) ja oikea (78051–615)) varustettua vasenta (86-5001-001) ja oikeaa (86-5001-002) Hybrid III -säärtä polvi mukaan lukien.
Polvi (79051–16 Rev B) kiinnitetään testilaitteistoon kuormitussimulaattorilla (78051–319 Rev A).
1.3 Testausmenettely
1.3.1 Kumpaakin säärtä on vakiinnutettava neljä tuntia ennen testiä 22 ± 3 °C:n lämpötilassa ja 40 ± 30 prosentin suhteellisessa kosteudessa. Vakiinnuttamisaikaan ei lasketa sitä aikaa, mikä tarvitaan olosuhteiden vakiintumiseen.
1.3.2 Ihon ja iskulaitteen pinta puhdistetaan isopropanolilla tai vastaavalla tuotteella ennen testiä. Alueet tomutetaan talkilla.
1.3.3 Iskulaite asennetaan siten, että sen mittausakseli on yhdensuuntainen jalkaan sattuvan kosketuksen suunnan kanssa.
1.3.4 Sääri asennetaan kuvassa 1 esitettyyn laitteistoon. Testilaitteiston on oltava kiinnitetty siten, ettei iskun aikana tapahdu liikettä. Reiden kuormitussimulaattorin (78051–319) keskilinjan on oltava pystysuorassa ± 0,5o:n tarkkuudella. Asennusalusta säädetään siten, että polven haarukkanivelen ja nilkan kiinnityspultin yhdistävä linja on vaakasuorassa ± 3o:n tarkkuudella kantapään levätessä kahden tasaisesta ja liukkaasta materiaalista (PTFE-levy) valmistetun pinnan päällä. Pohkeen on sijaittava säären polvenpuoleisessa päässä. Nilkka säädetään siten, että jalkaterän alapinta on pystysuorassa asennossa ja kohtisuorassa iskun suuntaa vastaan ± 3o:n tarkkuudella ja että jalkaterän keskisagittaalinen taso on samassa linjassa heilurivarren kanssa. Polvinivel säädetään alueelle 1,5 ± 0,5 g ennen jokaista testiä. Nilkkanivel säädetään siten, että nilkka liikkuu vapaasti, ja niveltä kiristetään sen jälkeen juuri sen verran, että jalkaterä pysyy vakaana PTFE-levyllä.
1.3.5 Jäykkä iskukappale koostuu vaakasuorasta lieriöstä, jonka halkaisija on 50 ± 2 mm, sekä heilurivarresta, jonka halkaisija on 19 ± 1 mm (kuva 4). Sylinterin massa on 1,25 ± 0,02 kg kaikki mittalaitteet ja kaikki sylinteriin kuuluvat heilurin osat mukaan luettuina. Heilurin varren massa on 285 ± 5 g. Akselin sen pyörivän osan massa, johon heilurivarsi on kiinnitetty, saa olla korkeintaan 100 g. Iskulaitteen vaakasuoran keskiakselin ja koko heilurin kiertoakselin etäisyys on 1 250 ± 1 mm. Iskulieriö kiinnitetään siten, että sen pitkittäinen akseli on vaakasuorassa ja kohtisuora iskun suuntaa vastaan. Heilurin on iskettävä jalkapohjaan 185 ± 2 mm:n etäisyydellä jäykällä vaakasuoralla alustalla lepäävästä kantapäästä siten, että heilurivarren pitkittäinen keskilinja on 1o:n sisällä pystysuorasta iskun kohdassa. Iskulaitetta on ohjattava siten, että merkittävää sivusuuntaista tai pystysuoraa liikettä tai rotaatioliikettä ei esiinny.
1.3.6 Samalla säärellä tehtävien testien välillä on oltava vähintään 30 minuuttia.
1.3.7 Tietojenkeruujärjestelmän ja mittausanturien on oltava kanavataajuusluokka 600:n, sellaisena kuin se kuvataan liitteessä 8, määritelmien mukaisia.
1.4 Suoritusvaatimus
1.4.1 Kun kummankin jalan päkiään kohdistetaan iskuja nopeudella 6,7 ± 0,1 m/s kohdan 1.3 mukaisesti, säären enimmäisvääntömomentin y-akselin (My) ympärillä on oltava 120 ± 25 Nm.
2. ILMAN KENKÄÄ SUORITETTAVA JALKATERÄN TAKAOSAN ISKUTESTI
2.1 Tämän testin tarkoituksena on mitata Hybrid III -jalkaterän ihon ja kantapään vaste tarkoin määriteltyyn, kovapintaisen heilurin aiheuttamaan iskuun.
2.2 Testissä on käytettävä jalkaterällä ja nilkalla (vasen (78051–614) ja oikea (78051-615)) varustettua vasenta (86-5001-001) ja oikeaa (86-5001-002) Hybrid III -säärtä polvi mukaan lukien.
Polvi (79051-16 Rev B) kiinnitetään testilaitteistoon kuormitussimulaattorilla (78051-319 Rev A).
2.3 Testausmenettely
2.3.1 Kumpaakin sääriosaa on vakiinnutettava 4 tuntia ennen testiä 22 ± 3 °C:n lämpötilassa ja 40 ± 30 prosentin suhteellisessa kosteudessa. Vakiinnuttamisaikaan ei lasketa sitä aikaa, mikä tarvitaan olosuhteiden vakiintumiseen.
2.3.2 Ihon ja iskulaitteen pinta puhdistetaan isopropanolilla tai vastaavalla tuotteella ennen testiä. Alueet tomutetaan talkilla. Kantapään energiaaabsorboivassa osassa ei saa näkyä vaurioita.
2.3.3 Iskulaitteen kiihdytysmittari asetetaan siten, että sen mittausakseli on samansuuntainen iskulaitteen pitkittäisen keskiviivan kanssa.
2.3.4 Sääriosa asennetaan kuvassa 2 esitettyyn laitteistoon. Testilaitteiston on oltava kiinnitetty siten, ettei iskun aikana tapahdu liikettä. Reiden kuormitussimulaattorin (78051-319) keskilinjan on oltava pystysuorassa ± 0,5o:n tarkkuudella. Asennusalusta säädetään siten, että polven haarukkanivelen ja nilkan kiinnityspultin yhdistävä linja on vaakasuorassa ± 3o:n tarkkuudella kantapään levätessä kahden tasaisesta ja liukkaasta materiaalista (PTFE-levy) valmistetun pinnan päällä. Pohkeen on sijaittava säären polvenpuoleisessa päässä. Nilkka säädetään siten, että jalkaterän alapinta on pystysuorassa asennossa ja kohtisuorassa iskun suuntaa vastaan ± 3o:n tarkkuudella ja että jalkaterän keskisagittaalinen taso on samassa linjassa heilurivarren kanssa. Polvinivel säädetään alueelle 1,5 ± 0,5 g ennen jokaista testiä. Nilkkanivel säädetään siten, että nilkka liikkuu vapaasti, ja niveltä kiristetään sen jälkeen juuri sen verran, että jalkaterä pysyy vakaana PTFE-levyllä.
2.3.5 Jäykkä iskukappale koostuu vaakasuorasta lieriöstä, jonka halkaisija on 50 ± 2 mm, sekä heilurivarresta, jonka halkaisija on 19 ± 1 mm (kuva 4). Sylinterin massa on 1,25 ± 0,02 kg kaikki mittalaitteet ja kaikki sylinteriin kuuluvat heilurin osat mukaan luettuina. Heilurin varren massa on 285 ± 5 g. Akselin sen pyörivän osan massa, johon heilurivarsi on kiinnitetty, saa olla korkeintaan 100 g. Iskulaitteen vaakasuoran keskiakselin ja koko heilurin kiertoakselin etäisyys on 1 250 ± 1 mm. Iskulieriö kiinnitetään siten, että sen pitkittäinen akseli on vaakasuorassa ja kohtisuora iskun suuntaa vastaan. Heilurin on iskettävä jalkapohjaan 62 ± 2 mm:n etäisyydellä jäykällä vaakasuoralla alustalla lepäävästä kantapäästä siten, että heilurivarren pitkittäinen keskilinja on 1o:n sisällä pystysuorasta iskun kohdassa. Iskulaitetta on ohjattava siten, että merkittävää sivusuuntaista tai pystysuoraa liikettä tai rotaatioliikettä ei esiinny.
2.3.6 Samalla säärellä tehtävien testien välillä on oltava vähintään 30 minuuttia.
2.3.7 Tietojenkeruujärjestelmän ja mittausanturien on oltava kanavataajuusluokka 600:n, sellaisena kuin se kuvataan liitteessä 8, määritelmien mukaisia.
2.4 Suoritusvaatimus
2.4.1 Kun kummankin jalan kantapäähän kohdistetaan iskuja nopeudella 4,4 ± 0,1 m/s kohdan 2.3 mukaisesti, iskukappaleen enimmäiskiihtyvyyden on oltava 295 ± 50 g.
3. KENGÄN KANSSA SUORITETTAVA JALKATERÄN TAKAOSAN ISKUTESTI
3.1 Tämän testin tarkoituksena on tarkastaa kengän ja Hybrid III -kantapään lihan ja nilkkanivelen vaste tarkoin määriteltyyn, kovapintaisen heilurin aiheuttamaan iskuun.
3.2 Testissä on käytettävä jalkaterällä ja nilkalla (vasen (78051-614) ja oikea (78051-615)) varustettua vasenta (86-5001-001) ja oikeaa (86-5001-002) Hybrid III -säärtä polvi mukaan lukien. Polvi (79051-16 Rev B) kiinnitetään testilaitteistoon kuormitussimulaattorilla (78051-319 Rev A). Jalkaterään laitetaan liitteen 5 kohdassa 2.9.2 määritelty kenkä.
3.3 Testausmenettely
3.3.1 Kumpaakin sääriosaa on vakiinnutettava 4 tuntia ennen testiä 22 ± 3 °C:n lämpötilassa ja 40 ± 30 prosentin suhteellisessa kosteudessa. Vakiinnuttamisaikaan ei lasketa sitä aikaa, joka tarvitaan olosuhteiden vakiintumiseen.
3.3.2 Kengän alapuolen iskualue puhdistetaan puhtaalla kankaalla ja iskukappaleen pinta isopropanolilla tai vastaavalla aineella ennen testiä. Kantapään energiaaabsorboivassa osassa ei saa näkyä vaurioita.
3.3.3 Iskulaitteen kiihdytysmittari asetetaan siten, että sen mittausakseli on samansuuntainen iskulaitteen pitkittäisen keskiviivan kanssa.
3.3.4 Sääriosa asennetaan kuvassa 3 esitettyyn laitteistoon. Testilaitteiston on oltava kiinnitetty siten, ettei iskun aikana tapahdu liikettä. Reiden kuormitussimulaattorin (78051-319) keskilinjan on oltava pystysuorassa ± 0,5o:n tarkkuudella. Asennusalusta säädetään siten, että polven haarukkanivelen ja nilkan kiinnityspultin yhdistävä linja on vaakasuorassa ± 3o:n tarkkuudella kengän kannan levätessä kahden tasaisesta ja liukkaasta materiaalista (PTFE-levy) valmistetun pinnan päällä. Pohkeen on sijaittava säären polvenpuoleisessa päässä. Nilkka säädetään siten, että kengän alapuolen kannan ja pohjan kanssa kosketuksissa oleva taso on pystysuorassa asennossa ja kohtisuorassa iskun suuntaa vastaan ± 3o:n tarkkuudella ja että jalkaterän ja kengän keskisagittaalinen taso on samassa linjassa heilurivarren kanssa. Polvinivel säädetään alueelle 1,5 ± 0,5 g ennen jokaista testiä. Nilkkanivel säädetään siten, että nilkka liikkuu vapaasti, ja niveltä kiristetään sen jälkeen juuri sen verran, että jalkaterä pysyy vakaana PTFE-levyllä.
3.3.5 Jäykkä iskukappale koostuu vaakasuorasta lieriöstä, jonka halkaisija on 50 ± 2 mm, sekä heilurivarresta, jonka halkaisija on 19 ± 1 mm (kuva 4). Sylinterin massa on 1,25 ± 0,02 kg kaikki mittalaitteet ja kaikki sylinteriin kuuluvat heilurin osat mukaan luettuina. Heilurin varren massa on 285 ± 5 g. Akselin sen pyörivän osan massa, johon heilurivarsi on kiinnitetty, saa olla korkeintaan 100 g. Iskulaitteen vaakasuoran keskiakselin ja koko heilurin kiertoakselin etäisyys on 1 250 ± 1 mm. Iskulieriö kiinnitetään siten, että sen pitkittäinen akseli on vaakasuorassa ja kohtisuora iskun suuntaa vastaan. Heilurin on iskettävä kengän kantaan vaakasuorassa tasossa 62 ± 2 mm testinuken kantapään pohjan yläpuolella kengän levätessä jäykällä vaakasuoralla alustalla siten, että heilurivarren pitkittäinen keskilinja on iskuhetkellä yhden asteen sisällä pystysuorasta. Iskulaitetta on ohjattava siten, että merkittävää sivusuuntaista tai pystysuoraa liikettä tai rotaatioliikettä ei esiinny.
3.3.6 Samalla säärellä tehtävien testien välillä on oltava vähintään 30 minuuttia.
3.3.7 Tietojenkeruujärjestelmän ja mittausanturien on oltava kanavataajuusluokka 600:n, sellaisena kuin se kuvataan liitteessä 8, määritelmien mukaisia.
3.4 Suoritusvaatimus
3.4.1 Kun kengän kantapäähän kohdistetaan iskuja nopeudella 6,7 ± 0,1 m/s kohdan 3.3 mukaisesti, sääriluuhun kohdistuvan enimmäispuristusvoiman (Fz) on oltava 3,3 ± 0,5 kN.
Kuva 1
Jalkaterän etuosan iskutesti
Testijärjestelyt
Kuva 2
Jalkaterän takaosan iskutesti (ilman kenkää)
Testijärjestelyt
Kuva 3
Jalkaterän takaosan iskutesti (kengän kanssa)
Testijärjestelyt
Kuva 4
Heiluri-iskukappale