ISSN 1725-2490 |
||
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221 |
|
![]() |
||
Suomenkielinen laitos |
Tiedonantoja ja ilmoituksia |
48. vuosikerta |
Ilmoitusnumero |
Sisältö |
Sivu |
|
II Valmistavat säädökset |
|
|
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea |
|
|
9.–10. helmikuuta 2005 pidetty 414. täysistunto |
|
2005/C 221/1 |
||
2005/C 221/2 |
||
2005/C 221/3 |
||
2005/C 221/4 |
||
2005/C 221/5 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Geotermisen energian käyttö — maalämpö |
|
2005/C 221/6 |
||
2005/C 221/7 |
||
2005/C 221/8 |
||
2005/C 221/9 |
||
2005/C 221/0 |
||
2005/C 221/1 |
||
2005/C 221/2 |
||
2005/C 221/3 |
||
2005/C 221/4 |
||
2005/C 221/5 |
||
2005/C 221/6 |
||
2005/C 221/7 |
||
2005/C 221/8 |
||
2005/C 221/9 |
||
2005/C 221/0 |
||
2005/C 221/1 |
||
2005/C 221/2 |
||
2005/C 221/3 |
||
2005/C 221/4 |
||
FI |
|
II Valmistavat säädökset
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea
9.–10. helmikuuta 2005 pidetty 414. täysistunto
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/1 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”XXXIII kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus — 2003”
SEK(2004) 658 lopullinen
(2005/C 221/01)
Euroopan komissio päätti 4. kesäkuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta ”XXXIII kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus — 2003”.
Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 11. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Franco Chiriaco.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 75 ääntä puolesta yhden pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Vuonna 2003 julkaistussa kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessa esitellään alan sisäisiin järjestelyihin ja komission työskentelymenetelmiin tehtyjä muutoksia sekä esitetään, miten komissio varmistaa Euroopan talouden hallintotavan johdonmukaisuuden. |
1.2 |
EU:n kilpailupolitiikalla on merkittävä rooli Lissabonin strategian kilpailukykyä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa. Se sisältää yhtäältä kilpailunrajoituksia ja keskittymiä koskevia sääntöjä ja toisaalta takaa tehokkaan ja tiukan valtiontukikurin soveltamisen. |
1.3 |
Varmistaakseen kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisen ilman kielteisiä vaikutuksia komissio on laatinut kaikille jäsenvaltioille yhteiset kilpailusäännöt valtiontukisääntöjen tasavertaisen soveltamisen varmistamiseksi sekä korostanut, kuinka tärkeää on käsitellä kilpailua vääristäviä valtioiden toimenpiteitä samalla tavoin kuin yrityksiin sovellettavia sääntöjä. |
1.4 |
Vuonna 2003 uusia kilpailuoikeuden rikkomuksia rekisteröitiin 815. Muista toimenpiteistä voidaan mainita kuluttajien yhteyshenkilön viran perustaminen jatkuvan vuoropuhelun varmistamiseksi komission ja EU:n kuluttajien välillä. Vaikka kuluttajien hyvinvointi on kilpailupolitiikan ensisijainen tavoite, kuluttajien näkemyksiä ei oteta riittävästi huomioon yksittäisten kilpailuasioiden eikä kilpailupolitiikkaan liittyvien kysymysten käsittelyssä. Kuluttajien yhteyshenkilön virka ei rajoitu yrityskeskittymien valvontaan vaan kattaa myös antitrustitoiminnan, ts. kartellit ja määräävän aseman väärinkäytön, sekä muut alan toimintalinjat. |
1.5 |
Euroopan komissio julkaisi lokakuussa 2003 teknologiansiirtosopimuksia koskevan asetusluonnoksen sekä luonnoksen säännöistä ja suuntaviivoista, joista ETSK on jo antanut lausunnon (1). Uudistusehdotuksessa otetaan huomioon kyseisissä sopimuksissa viimeksi kuluneina vuosina tapahtunut kehitys, ja sen tavoitteena on yksinkertaistaa ja laajentaa yhteisön ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaa. Uudistus tuo seuraavia etuja:
|
1.6 |
Komissio on nimittänyt myös kilpailuasioiden pääekonomistin, jonka virkakausi alkoi 1. syyskuuta 2003. Samalla komissio on myönteisellä tavalla vahvistanut kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan roolia. Pääekonomistilla on kolme päätehtävää:
|
1.7 |
Kuulemismenettelystä vastaavalla neuvonantajalla on puolestaan entistä laajempi toimivalta ja suurempi riippumattomuus kuulluksi tulemisen oikeuden takaajana tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja toimii kilpailuasioista vastaavan komissaarin alaisuudessa eikä hän saa ohjeita kilpailun pääosastolta. Hän voi puuttua menettelyyn aina kun sen moitteeton kulku on vaakalaudalla. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja järjestää ja toimittaa puolueettomasti suullisia kuulemisia sekä päättää siitä, voidaanko kolmansia osapuolia kuulla ja voidaanko uusia asiakirjoja esittää. Hän tekee kaikista asioista selkoa toimivaltaiselle komission jäsenelle. |
2 Kilpailusääntöjen soveltamisen valvonta — perustamissopimuksen 81 ja 82 artikla
2.1 |
Lokakuussa 2003 komissio käynnisti kilpailusääntöjen soveltamisen valvontajärjestelmän uudistuksen (ns. uudistuspaketti) loppuvaiheen, jotta voitaisiin helpottaa kilpailuviranomaisille kuuluvan täytäntöönpanovallan soveltamista sekä kehittää edelleen asetuksessa N:o 1/2003 säädettyjä yhteistyömekanismeja kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten kanssa. |
2.2 |
Uudistuspakettiin sisältyy erityisesti uusi täytäntöönpanoasetus asianosaisten kuulemista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sekä lukuisista muista menettelyihin liittyvistä seikoista, kuten oikeudesta tutustua asiakirjoihin ja luottamuksellisten tietojen käsittelystä. Kuudessa tiedonantoluonnoksessa käsitellään muun muassa yhteistyömekanismeja Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa sekä komission ja kansallisten tuomioistuinten välillä, jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvan vaikutuksen käsitettä, kantelujen käsittelyä sekä ohjekirjeitä, joilla autetaan yrityksiä arvioimaan uusia tai ennen ratkaisemattomia kysymyksiä. ETSK on antanut koko uudistuspakettia koskevan lausunnon (1). |
2.3 |
Komissio teki vuonna 2003 viisi päätöstä laittomista horisontaalisista sopimuksista. Kyse oli seuraavista asioista: ranskalainen naudanliha, sorbaatit, sähköiset ja mekaaniset hiili- ja grafiittituotteet, orgaaniset peroksidit ja kupariset teollisuusputket. Sakkojen määrä on yli 400 miljoonaa euroa. Määrä lienee riittävä varoittavan vaikutuksen varmistamiseksi. Tutkimustoimiin sisältyvät yrityksissä tehtävät tarkastukset. Yritys, joka toimittaa ensimmäisenä tiedot sekä riittävät todisteet tarkastuksen määräämiseksi, voidaan vapauttaa kokonaan sakoista. Komissio antaa sen sijaan puoltavan lausunnon silloin, kun yritysten väliset sopimukset eivät rajoita kilpailua kyseisillä markkinoilla ja kun kuluttajat hyötyvät tästä yhteistyöstä. Komissio otti vuonna 2003 kantaa kolmeen artiklan 82 rikkomustapaukseen:
|
3 Kilpailupolitiikan alakohtainen kehitys
3.1 |
Vuonna 2003 edistyttiin merkittävästi — joskaan ei riittävästi — energia-alan (kaasu ja sähkö) vapauttamisessa. Kesäkuussa annettiin säädöspaketti, jolla varmistetaan, että kaikki Euroopan kuluttajat voivat valita toimittajansa vuoden 2007 heinäkuuhun mennessä. Näiden säädösten tavoitteena on tasapaino uuden infrastruktuurin perustamiseen kannustavien toimenpiteiden ja yhteismarkkinoiden täydellisen toteuttamisen välillä. |
3.2 |
Unionin eri maiden kuluttajien ja yritysten keskuudessa on kuitenkin havaittavissa vielä laajaa tyytymättömyyttä korkeisiin hintoihin ja palvelujen tehottomuuteen. Lisäksi erityisesti uusissa jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolet ja kuluttajajärjestöt korostavat voimakkaasti, että kansallisten kilpailuviranomaisten sekä yleishyödyllisiä palveluja sääntelevien viranomaisten riippumattomuutta tulee kunnioittaa. |
3.2.1 |
Kun etenkin uusissa jäsenvaltioissa on luotu asiallinen ja kattava kilpailulainsäädäntö, niiden valvonta- ja sääntelyviranomaiset ovat toisinaan kohdanneet vastustusta hoitaessaan tehtäviään itsenäisesti. Joskus onkin havaittu, ettei alan säännöksillä kyetä edistämään kuluttajien etuja eikä tehokkaita markkinoita. Komitea kannattaa kilpailu- ja kuluttajansuojapolitiikan välisiä nykyistä toimivampia suhteita. Entistä järjestäytyneempi ja osallistuva kuluttajaliike auttaa myös viranomaisten päätöksentekoa sekä antaa tietoa markkinoista ja kilpailunvastaisista käytänteistä. |
3.3 |
Vuonna 2002 annettiin postipalveludirektiivi, jolla pyritään sisämarkkinoiden toteuttamiseen erityisesti pienentämällä asteittain varattua aluetta ja vapauttamalla lähtevän ulkomaanpostin markkinat. Komissio aikoo lisäksi Eurooppa-neuvostossa saavutetun sopimuksen mukaisesti tehdä vuonna 2006 tutkimuksen yleispalvelun vaikutuksista kussakin jäsenvaltiossa. Komissio antaa tutkimuksen tulosten pohjalta ehdotuksen postimarkkinoiden täydellisestä avaamisesta vuodesta 2009 lähtien sekä muista toimenpiteistä yleispalvelun luonteen säilyttämisen varmistamiseksi. |
3.4 |
Uuden sähköistä viestintää koskevan sääntelypaketin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettu määräaika päättyi heinäkuussa 2004. Komissio korosti aihetta koskevassa kertomuksessaan erityisesti seuraavia periaatteita: markkinoita on analysoitava kilpailun periaatteiden pohjalta; yrityksiin voidaan kohdistaa sääntelytoimenpiteitä ainoastaan, jos niillä on määräävä asema; kaikkia sähköisen viestinnän palveluja ja verkkoja on kohdeltava samalla tavoin (”teknologinen puolueettomuus”). Talouskasvun edistämistä ei voida varmistaa ainoastaan kehityksen ja sähköisen viestinnän yleisen käyttöoikeuden avulla. Tuloksen saavuttamiseksi on ehdottoman tärkeää lisätä kaikkien tieto- ja viestintätekniikan käyttäjien tietoja ja taitoja. |
3.5 |
Komissio päätti vuonna 2003 käynnistää laajamittaisen vuoropuhelun kaikkien lentoliikennealan sidosryhmien kanssa muista kuin yksittäisiä tapauksia koskevista seikoista tavoitteenaan laatia avoimet kilpailua koskevat ohjeet lentoyhtiöiden liittoutumista ja sulautumista. |
3.5.1 |
Lisäksi edettiin kilpailusääntöjen soveltamisen valvonnan yhteisen lähestymistavan määrittelyssä ja täytäntöönpanossa sekä rautateiden rahti- että matkustajaliikenteen alalla. |
3.5.2 |
Alakohtaisessa vuoropuhelussa tapahtui kehitystä myös meriliikenteen, moottoriajoneuvojen jakelun ja vakuutusten alalla. Tavoitteena on tarkistaa tai hyväksyä uusia ja asianmukaisia ryhmäpoikkeussäännöksiä. |
3.5.3 |
Edellä mainitussa vuoropuhelussa tulee ottaa huomioon myös vertailukelpoiset verokohtelut. |
3.6 |
Viestintäala: Komissio katsoo, että viestinten moniarvoisuus on tärkeää sekä EU:n toiminnalle että jäsenvaltioiden kulttuuri-identiteetille, mutta on sitä mieltä, että vastuu viestintäalan keskittymisen valvonnasta kuuluu pääasiassa jäsenvaltioille. Kilpailupolitiikan välineiden soveltaminen rajoittuu markkinoihin ja viestintäyritysten toiminnan taloudellisiin vaikutuksiin sekä valtiontukien valvontaan. Näillä välineillä ei voida korvata viestintäalan keskittymisen kansallista valvontaa eikä kansallisia toimenpiteitä viestinten moniarvoisuuden takaamiseksi. Kilpailusääntöjen soveltaminen rajoittuu sellaisten ongelmien ratkaisuun, joita määräävien asemien syntyminen tai vahvistuminen kyseessä olevilla markkinoilla aiheuttaa, sekä kilpailijoiden markkinoilta sulkemisen valvontaan. |
3.6.1 |
Huomattakoon, että tällä komission lähestymistavalla, joka on sinällään teoriassa pätevä, ei ole onnistuttu torjumaan ja estämään määräävien asemien syntymistä ja niihin liittyviä kilpailun vastaisia käytäntöjä varsinkaan tietyissä maissa. Markkinat ovat erilaisia, ja tv-mainosmarkkinoilla on yhä suurempi painoarvo moniarvoisuuden suojelemisessa. Kyseisiä markkinoita ei ole kuitenkaan toistaiseksi tutkittu asianmukaisesti. |
3.6.2 |
Lisäksi valvonnassa on jätetty huomioimatta menettelyt, joita tietyt media-alan konsernit käyttävät määräävän asemansa vahvistamiseksi erityisesti turvautumalla suojatoimiin, joiden tavoitteena on vihamielisten valtausten estäminen kohdeyhtiön velkauttamisella tai moninkertaisilla äänioikeuksilla, jotka helpottavat yhtiön valvontaa vähemmistöosakkaiden kannalta. |
3.6.3 |
Komission tulee siis toimia erityisen valppaasti kilpailusääntöjen ja -käytäntöjen soveltamista koskevissa kysymyksissä. |
3.7 |
Vapaat ammatit: Komissio julkaisi Wienissä toimivan tutkimuskeskuksen toteuttaman tutkimuksen, josta käy ilmi, että vapaiden ammatinharjoittajien tarjoamien palvelujen sääntelyn taso vaihtelee merkittävästi jäsenvaltioiden ja eri ammattialojen välillä. Tutkimuksessa päädytään siihen, että maissa, joissa sääntely on vähäistä ja ammatinharjoittamisessa on suurempi vapaus, on mahdollista lisätä yleistä vaurastumista. |
3.7.1 |
Lisäksi Brysselissä lokakuussa 2003 pidetyssä vapaiden ammatinharjoittajien tarjoamien palvelujen sääntelyä koskevassa konferenssissa, johon osallistui 260 kyseisen alan edustajaa, keskusteltiin sääntelyn vaikutuksista liiketoimintaympäristöön ja kuluttajansuojaan. |
3.7.2 |
Kyseisessä tilaisuudessa komissaari Mario Monti ilmoitti, että komissio aikoo laatia vuonna 2004 kertomuksen kilpailusta ammatillisten palvelujen alalla. Kertomus julkaistiin 9. helmikuuta 2004, ja siinä esitellään tärkeitä suuntauksia ja suuntaviivoja. |
4 Yrityskeskittymien valvonnan uudistus
4.1 |
Neuvosto pääsi 27. marraskuuta 2003 poliittiseen sopimukseen sulautuma-asetuksen uudesta toisinnosta, joka sisältää komission joulukuussa 2002 esittämät merkittävät muutokset. Näihin muutoksiin sisältyi myös muita kuin lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, joilla pyritään yksinkertaistamaan päätöksentekomenettelyä, vahvistamaan taloudellista analyysia sekä turvaamaan puolustautumisoikeus entistä tehokkaammin. Lisäksi on nimitetty kilpailuasioista vastaava pääekonomisti sekä perustettu paneeli täysin riippumattomien arvioiden varmistamiseksi. ETSK on käsitellyt fuusioiden arviointia aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi pääomayhtiöiden rajatylittävästä sulautumisesta” antamassaan lausunnossa (2). |
4.2 |
Tavoitteena oli varmistaa, että sulautuma-asetukseen sisältyvä aineellisoikeudellisten seikkojen arviointi (määräävän aseman kriteeri) kattaisi todellisuudessa kaikki kilpailunvastaiset sulautumat ja takaisi jatkuvan oikeusvarmuuden. Aineellisoikeudellisten seikkojen arvioinnin ja kilpailun merkittävän vähenemisen (substantial lessening of competition) periaatteita vertailtiin, ja lopuksi päädyttiin seuraavaan uuteen muotoiluun: ”Keskittymä julistetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi, jos se olennaisesti estää tehokasta kilpailua yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla erityisesti siitä syystä, että sillä luodaan määräävä asema tai vahvistetaan sitä”. |
4.2.1 |
Kun uudessa säännöksessä viitataan määräävän asemaan luomiseen tai sen vahvistamiseen, annetaan mahdollisuus laajentaa kiellon soveltamisalaa niin, ettei se olisi enää tiiviisti yhteydessä määräävän aseman vaatimukseen. Tätä säännöstä tulee kuitenkin tulkita ja soveltaa neuvoston ja komission 2 artiklaa koskevan yhteisen julistuksen valossa. Siinä viitataan asetuksen (3) johdanto-osan 25 kappaleeseen, jossa todetaan, että ”käsite ’olennaisesti estää tehokasta kilpailua’ koskee ’määräävän aseman’ lisäksi ainoastaan niitä keskittymän kilpailua estäviä vaikutuksia, jotka johtuvat sellaisten yritysten yhteensovittamattomista toimintatavoista, joilla ei olisi määräävää asemaa kyseisillä markkinoilla”. Tästä johtuen soveltamisala määritellään edelleenkin määräävän aseman perusteella. |
4.3 |
Suuntaviivat horisontaalisten sulautumien arvioinnista: Horisontaalisia sulautumia ovat keskenään kilpailevien tai mahdollisesti keskenään kilpailevien yritysten väliset sulautumat. Näitä sulautumia pidetään sääntöjenvastaisina vain, jos ne lisäävät yritysten markkinavoimaa tavalla, jolla todennäköisesti on haitallisia vaikutuksia kuluttajiin erityisesti korkeampien hintojen, tuotteiden laadun heikentymisen tai valinnanvaran supistumisen muodossa. Näin on riippumatta siitä, johtuvatko kilpailulle haitalliset vaikutukset yhden määräävässä asemassa olevan markkinatoimijan luomisesta tai vahvistumisesta tai oligopolista. Keskittymän vaikutusta arvioidaan suhteessa markkinakehitykseen, jos keskittymää ei toteutettaisi. Tämä voi tarkoittaa esimerkiksi sitä, että maksukyvyttömän yrityksen hankinta ei olisi peruste komission puuttumiselle asiaan. |
4.4 |
Uudet parhaat käytänteet (best practices): Vuoden 2002 uudistuspaketin yhteydessä järjestettiin kuuleminen, joka saatiin päätökseen helmikuussa 2003. Tavoitteena on antaa asianomaisille opastusta siitä, kuinka EU:n keskittymien valvontamenettely yleensä etenee. |
5 Kansainvälinen yhteistyö
5.1 |
Komissio osallistuu aktiivisesti Kansainvälisen kilpailuviranomaisverkon (ICN) kansainvälisten yrityskeskittymien valvontaa käsittelevään työryhmään. Työryhmän toiminta on jaettu kolmeen alaryhmään:
|
5.1.1 |
Komissio on aktiivinen jäsen kaikissa kolmessa alaryhmässä. Päätavoitteena on parantaa eri lainkäyttöalueiden välistä yhteisymmärrystä yrityskeskittymien valvonnan tehostamiseksi. |
5.1.2 |
ICN on eri maiden kilpailuviranomaisten virtuaalinen verkko, joka pyrkii helpottamaan kansainvälistä yhteistyötä ja esittämään ehdotuksia sääntelyn kustannusten vähentämiseksi sekä menettelyiden ja aineellisen oikeuden lähentämiseksi. |
5.1.3 |
ICN:n toisessa konferenssissa Meridassa Meksikossa kesäkuussa 2003 korostettiin erityisesti tarvetta esittää kilpailua koskevat asiat selkeästi ja siten, että tieto on helposti saatavilla. Lisäksi tähdennettiin kilpailun edistämisen strategista roolia säännellyillä aloilla. Tavoitteena on vähentää sääntelykustannuksia ja poistaa esteitä, jotka vaikeuttavat eri lainkäyttöalojen välistä ymmärtämystä etenkin yrityskeskittymäpolitiikkaa koskevissa kysymyksissä. |
6 Valtiontuet
6.1 |
Valtiontuen valvonnassa keskitytään vaikutuksiin, joita yrityksille myönnetyllä jäsenvaltioiden tuella on kilpailuun. Tavoitteena on huolehtia siitä, että valtion toimet eivät haittaa sisämarkkinoiden kitkatonta toimintaa, vaan että niiden avulla vaalitaan kilpailua ja kilpailukykyä sekä edistetään rakenneuudistusta. Erityisesti on varmistettava, etteivät valtiontukitoimenpiteet heikennä kaupan vapauttamisen myönteisiä vaikutuksia. Tukholmassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston mukaan jäsenvaltioiden tulee vähentää valtiontuen yleistä tasoa sekä suunnata tuki uudelleen yhteisön edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin (taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistaminen, työllisyys, ympäristönsuojelu, tutkimus- ja kehitystyön sekä pk-yritysten edistäminen). Komission pitää tärkeänä jäsenvaltioiden sääntöjenvastaisesti myöntämien tukien takaisinperintää. |
6.1.1 |
Todettakoon tässä yhteydessä, että on valitettavaa, etteivät tietyt jäsenvaltiot anna muista jäsenvaltioista tuleville ehdokkaille mahdollisuutta osallistua julkisiin tarjouskilpailuihin. Julkisten hankintojen liikevaihto on EU:ssa vuosittain yli 1 500 miljardia euroa. Tietyissä jäsenvaltioissa sovellettava käytäntö suosia omia yrityksiään vahingoittaa kilpailua ja lisää kuluttajien verotaakkaa. |
6.2 |
Vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävä valtiontuki: Alan suuntaviivoissa, joiden voimassaoloaika päättyi lokakuussa 2004, määritettiin, että kyseinen tuki voidaan hyväksyä vain silloin, kun tietyt tiukat ehdot täyttyvät. Suuntaviivoja on tarkistettu, ja tarkistuksen yhteydessä on keskitytty erityisesti seuraaviin seikkoihin:
|
6.3 |
Suuria investointihankkeita koskevat monialaiset puitteet: Puitteissa määrätään tiukoista säännöistä rakenteellisista ongelmista kärsivillä toimialoilla. Luettelo tällaisista aloista oli tarkoitus laatia vuoden 2003 loppuun mennessä. Koska komissio on menetelmällisten ja teknisten ongelmien takia päättänyt lykätä luettelon hyväksymistä, suuria investointihankkeita koskevien siirtymäkauden sääntöjen voimassaoloa jatketaan herkillä aloilla vuoden 2006 joulukuuhun. |
6.4 |
Pk-yritysten tutkimus- ja kehitystyölle annettava tuki: Tutkimus- ja kehitystyölle myönnetty tuki voi edistää taloudellista kasvua, vahvistaa kilpailukykyä ja parantaa työllisyyttä. Tämä tuki on pk-yrityksille erityisen tärkeää. |
6.5 |
Ympäristö-, tutkimus- ja kehitys-, koulutus- ja verotuki: Verotukien alalla on tutkittu erityisesti vaihtoehtoisia verotusmenetelmiä, esimerkiksi kustannusvoittolisämenetelmää (cost plus), jossa verotettava tulo määräytyy kiinteämääräisenä prosenttina kuluista ja toimintamenoista. Alakohtaisten tukien kohdalla (erityisesti väliaikaisten suojajärjestelyjen soveltamisessa) on otettu huomioon seuraavat alat: terästeollisuus, televiestintä, kivihiiliteollisuus, rautatieliikenne, yhdistetyt kuljetukset, maantie-, meri- ja lentoliikenne. |
6.6 |
Maatalous: Komissio hyväksyi 23. joulukuuta 2003 uuden asetuksen, jolla otetaan käyttöön ryhmäpoikkeusjärjestelmä tietynlaisten valtiontukien osalta. Jäsenvaltioiden ei enää tarvitse ilmoittaa tuista komissiolle hyväksynnän saamiseksi. Uusi asetus, jota sovelletaan vuoden 2006 loppuun, koskee maatalousalalla toimiville pk-yrityksille myönnettäviä valtiontukia. Pk-yrityksen määritelmän vuoksi (enintään 250 työntekijää, 40 miljoonan euron liikevaihto tai 27 miljoonan euron tase) asetus kattaa lähes kaikki maatalousalalla toimivat yritykset. Komissio ottaa myös käyttöön uuden avoimuusvaatimuksen: tiivistelmäasiakirja kunkin jäsenvaltion kaikista poikkeuksen saaneista valtiontuista julkaistaan Internetissä viisi päivää ennen tukien maksun aloittamista, jotta kaikille asianosaisille voidaan taata tarvittavat tiedot. |
7 Yleiset arviot
7.1 |
Vuoden 2003 kilpailupolitiikkaa koskevan komission XXXIII kertomuksen tiivistelmän ja siihen liittyvien muutamien kommenttien jälkeen on tarpeen esittää yleisiä arvioita koko kertomuksesta ja erityisesti tietyistä sen tärkeimmistä ja tulevaisuuteen liittyvistä näkökohdista. |
7.2 Kilpailupolitiikan ja talouden kehityspolitiikan välinen yhteys
7.2.1 |
Kilpailusääntöjen soveltamisen valvonnan uudet menettelyt, sulautuma-asetuksen tarkistus sekä komission uusi sisäinen organisaatiomalli ovat tehostaneet Euroopan unionin kilpailupolitiikkaa ja tehneet siitä entistä avoimemman myönteisille suhteille yritysten ja kuluttajien kanssa. |
7.2.2 |
Kilpailupolitiikan ansiosta EU on edennyt merkittävällä tavalla vapauttamisprosessissa palauttamalla kokonaisille taloudenaloille markkinoiden logiikan ja dynaamisuuden. Se on edistänyt konkreettisesti Euroopan yhtenäismarkkinoiden luomista. Kilpailupolitiikka on siis olennaisen tärkeää, ja sen täyttä riippumattomuutta on aina suojeltava. |
7.2.3 |
Kilpailupolitiikka ei kuitenkaan voi yksinään ratkaista EU:ssa tällä hetkellä olevaa suurta tarvetta kasvun kiihdyttämiseen ja kestävän kehityksen talouspolitiikkaan, jotka perustuvat innovaatioon ja sosiaaliseen vuoropuheluun. Tuotannossa ja kaupassa maailmanlaajuisella tasolla tapahtuneet rakenteelliset muutokset, muun muassa uuden teknologian mukanaan tuomat muutokset, edellyttävät, että komissio ottaa käyttöön ja sovittaa yhteen talouspolitiikan muita välineitä Euroopan talouden kilpailukyvyn turvaamiseksi ja elvyttämiseksi, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, työllisyyden ja ympäristönsuojelun vahvistamiseksi sekä laajojen ja vaativien tutkimus- ja kehitysohjelmien edistämiseksi. Komission tiedonannossaan aiheesta ”Rakennemuutosten myötäily: laajentuneen Euroopan teollisuuspolitiikka” esittämässä kannanotossa ja ETSK:n kyseisestä aiheesta laatimassa lausunnossa (4) kannatetaan tämänsuuntaista kehitystä. Lissabonin toimintasuunnitelmassa määritellään toimintalinjat. On kuitenkin mahdollistettava sen toteuttaminen, ja sitä on nopeutettava sekä yleisellä että alakohtaisella tasolla. |
7.2.3.1 |
Alakohtaisella tasolla ETSK tähdentää 30. kesäkuuta 2004 aiheesta ”LeaderSHIP 2015 — Euroopan laivanrakennus- ja laivankorjausteollisuuden tulevaisuus — Huippuosaamiseen perustuva kilpailukyky” annetussa lausunnossa (5) esittämiensä huomioiden mukaisesti, että on sovellettava kilpailukykyneuvoston marraskuussa 2003 määrittelemää kokonaisvaltaista lähestymistapaa, jotta voidaan vahvistaa teollisuuden kilpailukykyä sekä edistää tutkimusta, kehittämistä ja innovaatiota kaikilla aloilla. |
7.3 Valtiontuet ja yleishyödylliset palvelut
7.3.1 |
Uudistusprosessi, jonka tavoitteena on sujuvoittaa ja yksinkertaistaa valtiontukien valvontamenettelyitä, on edistynyt merkittävällä tavalla. Prosessissa noudatetaan Tukholmassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettamia suuntaviivoja, joiden mukaan valtiontukien yleistä tasoa on alennettava ja tuki on suunnattava uudelleen yhteisön edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin, muun muassa koheesiotavoitteisiin. Komission useissa toimissa seurataan tätä periaatetta. Niistä voidaan mainita esimerkiksi tutkimus- ja kehitystukien soveltamisalan laajentaminen, teknologiansiirtosopimuksia, vaikeuksissa olevien yritysten rakenneuudistusta sekä ympäristönsuojelu- ja koulutustukia koskevat suuntaviivat ja suuria investointihankkeita koskevat monialaiset suuntaviivat. |
7.3.2 |
Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti heinäkuussa 2003 antamassaan Altmark-tuomiossa, että tiettyjen perusteiden täyttyessä voidaan katsoa, ettei yleishyödyllisiä palveluja tuottavalle yritykselle maksettava korvaus ole valtiontukea. Tiettyjä ongelmia ei ole kuitenkaan vielä ratkaistu. Tämä koskee etenkin valtiontukien ja yleishyödyllisten palvelujen optimaalista suhdetta. Tuomioistuimen esittämien perusteiden luonne edellyttääkin oikeusvarmuuden parantamista etenkin kustannusten arvioinnin ja palvelujen rahoituksen määrittelyn (4) yhteydessä sekä korvauksen kohteena olevan julkisen palvelun velvoitteiden luonnehdinnan parantamista. Jo toukokuussa 2003 julkaistussa yleishyödyllisiä palveluja koskevassa vihreässä kirjassa todettiin, että tulisi arvioida, pitäisikö yleishyödyllisten palvelujen periaatteita vahvistaa yhteisön yleisissä puitteissa, sekä määritellä kyseisille palveluille optimaaliset säännökset ja toimenpiteet, joiden avulla voitaisiin lisätä kaikkien toimijoiden oikeusvarmuutta. |
7.3.3 |
Jos julkisen palvelun velvoitteita ei määritellä asianmukaisesti ja jos niitä varten ei anneta rahoitusta, kyseisen velvoitteen piiriin kuuluvat yritykset saattavat kärsiä yhä suurempia tappioita kilpailijoiden päästessä mahdollisesti kannattavammille toiminnan aloille. |
7.3.4 |
ETSK korostaakin komission vihreästä kirjasta antamansa lausunnon (1) mukaisesti, että yleishyödyllisistä palveluista tulisi antaa selkeä säädös, jotta kaikilla käyttäjillä olisi mahdollisuus saada laadukkaita palveluita, jotka vastaavat heidän vaatimuksiinsa. Lisäksi komitea suosittaa erityisesti sosiaalipalvelujen uudelleenjärjestelyn ja toiminnan osalta mahdollisimman laajan vuoropuhelun käymistä työmarkkinaosapuolien ja valtioista riippumattomien järjestöjen kanssa. |
7.4 Vapaat ammatit
7.4.1 |
Komission tekemä yksityiskohtainen analyysi ammatillisten palvelujen sääntelystä jäsenvaltioissa on ollut erittäin hyödyllinen, sillä sen avulla on voitu antaa tehokkaat perustelut tarpeelle tarkistaa — tosin harkiten — alaa rajoittavia sääntöjä ja tehdä näin alan merkittävistä kulttuuri- ja tietoresursseista entistä tuottavampia ja kilpailukykyisempiä. Tästä on ilman muuta suuresti hyötyä itse ammattilaisille, mutta myös yrityksille ja kuluttajille. |
7.4.2 |
Nyt ollaankin yleisesti sitä mieltä — tuomioistuimen useaan otteeseen vahvistaman periaatteen mukaisesti — että myös ammatillisten palvelujen tarjonnassa tulee noudattaa kilpailusääntöjä. On täysin totta, ettei talouskriteeri voi olla ainoa muuttuja, jonka perusteella ammatillisia palveluita arvioidaan, sillä ne eivät ole yksinkertaisia, sovellettavissa olevia ja toistuvia teknisiä palveluja, vaan palveluja, joissa tarvitaan tietoja ongelmien ratkaisuun. On kuitenkin myös totta, että ammatillisten palvelujen tuottaminen on taloudellista toimintaa, joka edistää hyvinvointia ja voi antaa tärkeän panoksen Lissabonin toimintasuunnitelman toteuttamiseen, jos sitä kehitetään kilpailusääntöjen mukaisesti. |
7.4.2.1 |
Komission kertomus kilpailusta ammatillisissa palveluissa (6) on tässä suhteessa tärkeä. Kertomuksessa korostetaan ammatillisen palvelujen tärkeää roolia Euroopan talouden kilpailukyvyn parantamisessa, sillä ne antavat merkittävän panoksen yrityksille ja kotitalouksille. Siinä käsitellään myös empiiristen tutkimusten pohjalta kielteisiä vaikutuksia, joita liiallisilla tai vanhentuneilla rajoittavilla säännöksillä — kuten hintojen sääntely, mainontarajoitukset, ammattiin pääsyn vaatimukset ja varatut oikeudet sekä yritysrakenteen sääntely — voi olla kuluttajiin. |
7.4.3 |
Uudistusprosessi on siis saatava käyntiin, ja sitä on nopeutettava. ETSK kehottaakin komissiota täyttämään aiemmin antamansa lupauksen esittää vuonna 2005 uuden kertomuksen rajoittavien ja perusteettomien sääntöjen poistamisen edistymisestä. Komitea muistuttaa lisäksi, että komissio on sitoutunut myös tutkimaan sääntelyasteen ja taloudellisten seurausten (hinnat ja laatu) välisiä suhteita sekä kuluttajatyytyväisyyttä. |
7.4.4 |
ETSK kiinnittää vielä huomiota yhteisöjen tuomioistuimen 9. lokakuuta 2003 asiassa Consorzio Industrie Fiammiferi antaman tuomion merkitykseen. Kyseisen tuomion mukaan kansallisten kilpailuviranomaisten on lopetettava sellaisen kansallisen lain soveltaminen, jossa yrityksiä vaaditaan toimimaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan vastaisesti. |
7.4.5 |
On myös edistettävä asianomaisten ryhmien entistä laajempaa ja tietoisempaa osallistumista uudistusprosessiin. |
7.5 Tiedon monimuotoisuus ja kilpailuoikeus
7.5.1 |
Komissio toteaa XXXIII kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessaan, että viestinten monimuotoisuuden säilyttäminen ja kehittäminen sekä vapaus välittää ja vastaanottaa tietoja ovat Euroopan unionin perustavoitteita, sillä ne kuuluvat demokraattisen prosessin perusarvoihin. Toisaalta komissio huomauttaa, että vastuu viestintäalan keskittymisen valvonnasta kuuluu pääasiassa jäsenvaltioille. Komissio lisää vielä, että kilpailupolitiikan välineiden soveltaminen viestintäalalla rajoittuu sellaisten ongelmien ratkaisuun, joita määräävien asemien syntyminen tai vahvistuminen kyseessä olevilla markkinoilla aiheuttaa, sekä kilpailijoiden markkinoilta sulkemisen valvontaan. ETSK katsoo, että tämä EU:n ja jäsenvaltioiden tehtävien välinen jako on melko epämääräinen ja että siinä jätetään huomioimatta muutama tärkeä seikka:
|
7.5.2 |
Uusi perustuslakisopimus laajentaa merkittävästi komission toimivaltuuksia. ETSK on vakuuttunut, että komissio voi uusissa oikeudellisissa puitteissa harjoittaa tehokkaammin suuntaa-antavaa ja suoraa toimintaansa tiedon vapauden ja moniarvoisuuden turvaamiseksi. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(3) Neuvoston asetus N:o 139/2004, 20.1.2004.
(6) KOM(2004) 83 lopullinen, 9.2.2004.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/8 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista”
KOM(2004) 143 lopullinen — 2004/0049 COD
(2005/C 221/02)
Neuvosto päätti 28. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Eduardo Chagas.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 119 ääntä puolesta ja 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Käsillä oleva ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista (jäljempänä ”matkustajaliikenteen laatudirektiivi”) on osa Euroopan komission 3. maaliskuuta 2004 hyväksymää niin kutsuttua kolmatta rautatiepakettia. Paketti koostuu seuraavista elementeistä:
ja
|
1.2 |
Ensimmäinen rautatiepaketti (niin kutsuttu infrastruktuuripaketti) tuli voimaan 15. maaliskuuta 2001, ja se oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä 15. maaliskuuta 2003 mennessä. Ensimmäinen rautatiepaketti sisältää seuraavat elementit:
|
1.3 |
Komissio nosti lokakuussa 2003 yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet ensimmäisen rautatiepaketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toukokuuhun 2004 mennessä viisi jäsenvaltiota ei ollut vielä ilmoittanut paketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöään ja kaksi jäsenvaltioita oli tehnyt niin vain joidenkin säännösten osalta. |
1.4 |
Toinen rautatiepaketti julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 30. huhtikuuta 2004, ja se on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 30. huhtikuuta 2006 mennessä. Toinen rautatiepaketti sisältää seuraavat elementit:
|
1.5 |
Ensimmäinen ja toinen rautatiepaketti muodostavat oikeusperustan rautateiden tavaraliikenteen yhtenäismarkkinoiden luomiselle. Rautatiepakettien sisältämät toimenpiteet kattavat markkinoille pääsyn, rautatieyritysten toimilupien ja turvallisuustodistusten myöntämisen, infrastruktuurin käyttömahdollisuudet ja infrastruktuurimaksut, rautateiden turvallisuutta koskevan oikeudellisen kehyksen luomisen sekä rautatiejärjestelmän teknisen yhteentoimivuuden varmistamisen. |
1.6 |
Kuten ETSK huomautti toisesta rautatiepaketista antamassaan lausunnossa (8), edellä mainittu ensimmäisen ja toisen rautatiepaketin perusteella luotava oikeudellinen kehys vaatii alan täydellistä uudelleenorganisointia sekä uusien viranomaisten perustamista ja uusien toimivaltuuksien jakamista. |
1.7 |
Käsillä olevassa ehdotuksessa komissio esittää kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien suojelua lainsäädännön keinoin samalla tavalla kuin lentomatkustajia suojellaan jo nyt. Ylivarausten tai myöhästymisten sattuessa lentomatkustajien oikeudet on turvattu tällä hetkellä paremmin kuin rautatieliikenteen matkustajien. |
2 Komission ehdotus
2.1 Vastuu ja korvaukset
2.1.1 |
Ehdotetussa asetuksessa säädetään, millä tavalla rautatieliikenteen harjoittajat ovat vastuussa matkustajan kuolemasta tai loukkaantumisesta tai matkatavaran vahingoittumisesta tai katoamisesta. |
2.1.2 |
Lisäksi siinä määritetään myöhästymisistä maksettavat vähimmäiskorvaukset (liite III). Kyseiset maksut eivät vaikuta matkustajan oikeuteen saada kuljetuspalveluita. LIITE III
|
2.1.3 |
Ehdotetussa asetuksessa säädetään kattavasti niiden matkustajien oikeuksista, jotka menettävät junayhteyden tai joiden junavuoro peruutetaan, sekä matkustajien kohtelusta siinä tapauksessa että juna on myöhässä tai he menettävät junayhteyden. |
2.2 Matkustajille annettavat tiedot ja lippujen saatavuus
2.2.1 |
Liitteessä I määritetään vähimmäistiedoista, jotka rautatieliikenteen harjoittajan on annettava ennen matkaa, matkan aikana ja matkan jälkeen. Liitteessä II määritetään lipussa esitettävät vähimmäistiedot. |
2.2.2 |
Rautatieliikenteen harjoittajan on myytävä lippuja ja/tai suoria lippuja päärautatieasemien välisiä matkoja sekä rautatieasemaa ympäröivällä alueella sijaitseville rautatieasemille suuntautuvia matkoja varten. Rautatieliikenteen harjoittajien on tehtävä yhteistyötä tätä tarkoitusta varten ja allekirjoitettava yhteistyösopimuksia, jotka mahdollistavat suorien lippujen myynnin. Tällaisia lippuja on toimitettava matkustajille lippumyymälöiden, lippuautomaattien, puhelimen tai Internetin välityksellä. Jos lippumyymälät ovat suljettuina tai lippuautomaatit epäkunnossa, kansainvälisten matkojen lippuja on voitava ostaa junassa. Järjestelmän toimittajan on varmistettava, että tiedottamista ja lippujen myyntiä koskevat toiminnot ovat avoimia kaikille rautatieliikenteen harjoittajille. |
2.2.3 |
Rautatieliikenteen harjoittajan on ilmoitettava yleisölle suunnitelmistaan lakkauttaa kansainvälisiä palveluita. |
2.3 Liikuntarajoitteiset matkustajat
2.3.1 |
Ehdotetussa asetuksessa säädetään liikuntarajoitteisten henkilöiden avustamisesta asemilla ja junissa myös silloin, kun he nousevat junaan, ovat junassa tai poistuvat junasta. Avun tarpeesta on ilmoitettava 24 tuntia etukäteen. |
2.4 Liikennepalveluja koskevat laatuvaatimukset ja valitustentekomenettelyt
2.4.1 |
Rautatieliikenteen harjoittajien on asetettava liikennepalveluja koskevat laatuvaatimukset (määritellään liitteessä IV) ja otettava käyttöön laadunhallintajärjestelmä. Niiden on julkaistava kertomus liikennepalvelujensa laadun tasosta vuosikertomuksensa yhteydessä. |
2.4.2 |
Lisäksi on perustettava valitustenkäsittelymenettely. Menettelyn mukaan valitukseen on vastattava valittajan käyttämällä kielellä. Valitus voidaan esittää niiden jäsenvaltioiden kielillä, joiden alueella rajat ylittävä junamatka on tehty. Valitus voidaan kuitenkin aina tehdä englanniksi, ranskaksi tai saksaksi. Tämä pätee myös valituksiin, jotka tehdään henkilökohtaisesti lippumyymälässä. |
3 Ehdotuksen arviointi
3.1 Perushuomiot
3.1.1 |
Komission ehdotuksessa käsitellään samaan aikaan kahta aihealuetta. Ehdotukset, jotka koskevat liikenteenharjoittajan vastuuta, myöhästymisistä, peruutuksista tai kuljetettavan tavaran katoamisesta tai vahingoittumisesta maksettavia korvauksia sekä liikuntarajoitteisten henkilöiden avustamista, kattavat pääpiirteittäin samat alueet kuin asetus matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavasta korvauksesta ja avusta (9). Käsillä olevan ehdotuksen aiheena ovat matkustajien oikeudet toisella liikennealalla eli rautateillä. |
3.1.2 |
Toinen ehdotuksessa käsiteltävä aihealue kattaa joukon erillisiä asioita. Ne vaativat liikenteenharjoittajia tekemään yhteistyötä sen varmistamiseksi, että matkustajat saavat tietoa aikatauluista ja hinnoista ja että käytössä on kilpailukykyinen järjestelmä, joka mahdollistaa lippujen ostamisen samasta palvelupisteestä. Järjestelmän on katettava päärautatieasemien väliset yhteydet sekä yhteydet lähintä päärautatieasemaa ympäröivälle alueelle. Ehdotus liittyy läheisesti direktiivin 91/440/ETY muuttamista koskevaan ehdotukseen sekä rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen avaamiseen kilpailulle. |
3.1.3 |
Aikataulu- ja hintatietoja sekä lippujen kirjoittamista (harvoina poikkeuksina mm. Thalys ja Eurostar) koskevat standardit toteutuvat jo nykyisessä järjestelmässä, jossa rautateiden kansainvälistä matkustajaliikennettä harjoitetaan rautateiden liikenteenharjoittajien tai kansainvälisten ryhmittymien solmimien yhteistyösopimusten puitteissa. Kyseiset säännökset on säilytettävä rautatieyritysten keskinäiseen kilpailuun perustuvan järjestelmän puitteissa ja niitä on parannettava asetuksella tai muun lainsäädännön keinoin. |
3.2 Soveltamisala
3.2.1 |
Ehdotus koskee rautateiden kansainvälistä matkustajaliikennettä. Säännöksiä sovelletaan kuitenkin myös yhteyksiin päärautatieasemalta sitä ympäröivälle alueelle. |
3.2.2 |
ETSK huomauttaa, että liittymäyhteydet saattavat kuulua julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten piiriin. |
3.2.3 |
”Rautatieyrityksen” määritelmä (2 artiklan 1 kohta) rajoittaa kuitenkin asetuksen soveltamisalaa. Rautatieyrityksellä tarkoitetaan ainoastaan sellaista yritystä, joka harjoittaa rautateiden matkustajaliikennettä päätoimenaan. Tämän voi tulkita siten, että myös tavaraliikennettä harjoittavat yritykset jäävät asetuksen säännösten soveltamisalan ulkopuolelle, mikä ei ole hyväksyttävää. |
3.3 Vastuu ja korvaukset
3.3.1 |
ETSK kannattaa periaatetta, jonka mukaan unioni antaa säädöksiä korvausten maksamisesta matkustajille, jos heille tarjotut palvelut eivät ole asianmukaisia, sekä rautatieliikenteen harjoittajien vastuusta. |
3.3.2 |
On kuitenkin tärkeää varmistaa, että sitova lainsäädäntö kohtelee kilpailevia liikenteenharjoittajia tasapuolisesti. |
3.3.3 |
On huomiota herättävää, että kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajille aletaan maksaa korvauksia lyhyemmän viivästymisen perusteella kuin lentomatkustajille siitä huolimatta, että koska kyseessä on maaliikenne, rautatieliikenteen matka-ajat ovat pidempiä kuin lentoliikenteessä ja myös liikennehäiriöiden riski on siten suurempi. Lentomatkustajille aletaan esimerkiksi maksaa hyvityksiä lipun hinnasta vasta siinä tapauksessa, että lento viivästyy vähintään viisi tuntia. |
3.3.4 |
Jos juna on myöhässä, matkustajille on tarjottava ilmaisia aterioita ja virvokkeita kohtuullisessa suhteessa odotusaikaan. Lentoliikenteen tapauksessa kohtuullinen odotusaika on kaksi tuntia tai enemmän. |
3.3.5 |
Lennon peruuntumisesta ei tarvitse maksaa korvauksia, jos peruutuksen syynä ovat ”poikkeukselliset olosuhteet”. Korvausvelvollisuudesta ei voi kuitenkaan vapautua samalla perusteella rautateiden matkustajaliikenteessä. |
3.3.6 |
Toisin kuin rautatieliikennettä koskevassa asetuksessa lentoliikennettä koskevassa asetuksessa ei säädetä myöskään myöhästymisestä tai peruuttamisesta aiheutuvista välillisistä vahingoista maksettavista korvauksista. Lisäksi ehdotetussa asetuksessa ei määritetä enimmäismäärää välillisistä vahingoista maksettaville korvauksille. |
3.3.7 |
Korvausvastuun rajat on asetettu eri tasolle käsimatkatavaran ja muun matkatavaran osalta: käsimatkatavarasta maksettava enimmäiskorvaus on 1 800 euroa ja muusta matkatavararasta maksettava enimmäiskorvaus 1 300 euroa. Perusteluosasta käy ilmi, että komission ehdottamat korvaussummat perustuvat kahteen erilliseen mutta toisiinsa verrattavissa olevaan sopimukseen (rautatieliikenteen osalta CIV-säännöksiin ja lentoliikenteen osalta Montrealin yleissopimukseen). Matkustajan näkökulmasta tällaista eroa on vaikea ymmärtää. |
3.3.8 |
Ehdotettu asetus sisältää erilaisia säännöksiä liikenteenharjoittajan asiakasvastuusta sen mukaan, onko vahingon syynä liikkeenharjoittajan tuottamus vai ei. Liikenteenharjoittaja on siten vastuussa käsimatkatavaran katoamisesta tai vahingoittumisesta vain siinä tapauksessa, että se on myös aiheuttanut vahingon. Toisissa tapauksissa liikenteenharjoittaja on vastuussa vahingosta riippumatta siitä, onko se vahingon aiheuttaja. |
3.3.9 |
Liikenteenharjoittaja ei ole vastuussa myöhästymisestä, jos se johtuu poikkeuksellisista sääoloista, luonnonkatastrofista tai sota- tai terroritoimista. Sen sijaan liikenteenharjoittaja on vastuussa kaikista muista syistä johtuvista myöhästymisistä riippumatta siitä, onko se niihin syyllinen. |
3.3.10 |
ETSK kannattaa yleisesti ottaen periaatetta, jonka mukaan liikenteenharjoittaja on kaikilla liikennesektoreilla vastuussa myöhästymisistä riippumatta siitä, onko se niihin syyllinen. Kyseessä ei ole niinkään vahinkojen korvaaminen kaikkein suppeimmassa mielessä vaan pikemminkin korvaus siitä, että palveluita ei ole saatu ollenkaan. Kuluttajan tai asiakkaan näkökulmasta on yhdentekevää, onko liikenteenharjoittaja syyllinen tilanteeseen vai ei. Komission ehdottamat rajoitukset ovat asianmukaisia. |
3.3.11 |
Ehdotetusta asetuksesta ei käy selvästi ilmi, että junan myöhästyessä matkustaja voi peruuttaa matkansa ja saada täyden hyvityksen lipun hinnasta. Erityisesti liikematkan ollessa kyseessä myöhästyminen voi tehdä koko matkan turhaksi. |
3.4 Avunanto liikuntarajoitteisille henkilöille ja muille matkustajille
3.4.1 |
Komitea suhtautuu myönteisesti liikuntarajoitteisten henkilöiden avustamista koskeviin säännöksiin. |
3.4.2 |
Rautatieliikenteen harjoittajien tulisi varmistaa, että niiden antama tieto on kaikkien matkustajien — myös 2 artiklan 21 kohdassa määriteltyjen liikuntarajoitteisten henkilöiden — helposti saatavilla huolehtimalla siitä, että luukut ja tiedotuspisteet on asetettu sopivalle korkeudelle ja että teksteissä käytetään riittävän suurta kirjainkokoa ja ne ovat helposti luettavia. |
3.5 Matkustajille tiedottaminen ja lippuja koskevat tiedot
3.5.1 |
ETSK on tyytyväinen säännöksiin, jotka koskevat matkustajille ennen matkaa, matkan aikana ja matkan jälkeen annettavia tietoja (liite I). Puutteellinen tiedottaminen ennen matkaa ja matkan aikana aiheuttaa asiakkaille huomattavasti harmia erityisesti silloin, kun juna on myöhässä. |
3.5.2 |
Lipussa esitettäviin vähimmäistietoihin (liite II) tulisi lisätä tieto siitä, voidaanko lippu lunastaa takaisin ja milloin se on mahdollista. Koska käytössä on toisistaan suuresti poikkeavia varausjärjestelmiä, asia on usein epäselvä matkustajalle. |
3.5.3 |
Asetuksessa säädetään seuraavaa (3, 5 ja 6 artikla):
|
3.5.4 |
ETSK kannattaa periaatteessa sitä, että matkustajille tarjotaan yhteen palvelupisteeseen perustuva varaus- ja tietojärjestelmä kaikkea rautatieliikennettä ja siihen liittyviä palveluita varten. |
3.5.5 |
Komitea kiinnittää kuitenkin huomiota rautateitse matkustamisen erityispiirteisiin:
|
3.5.6 |
Suoraan sovellettavassa asetuksessa ei voida ottaa asianmukaisesti huomioon monimutkaista tilannetta, joka syntyy kun rautateiden kansainväliset matkustajaliikennepalvelut ja alueelliset rautatiepalvelut yhdistetään verkoksi, jonka sisällä on myös yhdistettävä kilpailevien vuoroliikenteen harjoittajien tarjoamat palvelut. Esimerkiksi ehdotuksen piiriin kuuluvien rautatieasemien (päärautatieasemien ja niitä ympäröivillä alueilla sijaitsevien asemien) määrä on huomattava. |
3.5.7 |
Komitea korostaa, että tällaiset rautateiden kansainvälisiä matkustajaliikennepalveluja koskevat standardit ovat jo nyt suurelta osin voimassa. Asiaa koskevat säännökset on säilytettävä rautatieyritysten keskinäiseen kilpailuun perustuvan järjestelmän puitteissa ja niitä on parannettava asianmukaisella lainsäädännöllä. |
3.6 Asetuksen työllisyysvaikutukset
3.6.1 |
Ehdotetun asetuksen 21 artiklassa todetaan, että rautatieyritys on vastuussa henkilöstöstään. Toisaalta korvausvaatimusten kokonaismäärä käsittelevässä 22 artiklassa mainitaan mahdollisuus nostaa korvauskanne myös henkilöstöä vastaan. Onkin tehtävä täysin selväksi, että matkustajat tai muut kolmannet osapuolet eivät voi osoittaa korvausvaatimuksia henkilöstölle vaan vastuu on aina työnantajalla. |
3.6.2 |
Myöhästymisistä maksettavat suuret korvaukset eivät saa johtaa siihen, että rautatieyritykset ovat korvausvaatimukset välttääkseen valmiit hyväksymään aiempaa suurempia turvallisuusriskejä. Rautatieyritykset eivät myöskään saa lisätä henkilöstönsä työpaineita kohtuuttomasti sillä seurauksella, että työ-, ajo- ja lepoaikoja koskevia säädöksiä saatetaan jättää noudattamatta. Lisäksi on varmistettava, että laatuvaatimuksia täyttämässä on riittävästi hyvin koulutettua henkilökuntaa. |
3.6.3 |
Liitteen IV sisältämien, liikennepalvelujen laatua koskevien vähimmäisvaatimuksien on siten katettava myös asianomaisen henkilökunnan osaaminen. Tämä ei koske pelkästään junahenkilökuntaa vaan myös asemilla työskentelevää henkilöstöä ja valitusten käsittelijöitä. |
4 Päätelmät
4.1 |
ETSK suhtautuu myönteisesti ehdotukseen asetukseksi kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista. Sen ansiosta ainoastaan lentomatkustukseen tällä hetkellä sovellettavat kuluttajansuojasäännökset ulotetaan koskemaan myös rautatieliikennettä. |
4.2 |
ETSK vastustaa kuitenkin kilpailevien liikennemuotojen epätasapuolista kohtelua. Rautatiealalla sovellettavat säännökset eivät saa olla lentoliikenteessä sovellettavia säännöksiä tiukempia. |
4.3 |
ETSK:n mielestä asetuksessa olisi parantamisen varaa niiden yksittäisten säännösten osalta, jotka koskevat vastuuta välillisistä vahingoista, korvausvastuun enimmäismäärän asettamista sekä korvausvastuusta vapautumista junavuorojen peruuttamisten yhteydessä. |
4.4 |
ETSK kannattaa periaatteessa lipun hinnan palauttamista, jos palvelua ei tarjota ollenkaan tai jos se tarjotaan puutteellisesti riippumatta siitä, onko liikenteenharjoittaja syyllinen asiaan, kunhan samaa käytäntöä sovelletaan kaikkiin liikennemuotoihin. |
4.5 |
ETSK kannattaa yhteen palvelupisteeseen perustuvaa varaus- ja tietojärjestelmää, joka takaa matkustajille tarjottavien palveluiden hyvän laadun. Komitea suhtautuu kuitenkin varauksellisesti siihen, että asiaa käsitellään samassa asetuksessa kuin vastuu- ja korvauskysymyksiä. |
4.6 |
ETSK huomauttaa, että on erittäin vaikeaa perustaa yhteen palvelupisteeseen pohjautuva varaus- ja tietojärjestelmä yhteenliitetyssä verkossa, jossa toimii kansainvälisten, kansallisten, alueellisten ja julkisten liikennepalveluiden tarjoajia ja jossa lisäksi vuoroliikenteen harjoittajat kilpailevat keskenään, varsinkin jos kyseisen järjestelmän on oltava kaikkien myyntijärjestelmien käytettävissä. |
4.7 |
Komitea tähdentää, että rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamista koskevan direktiivin 91/440/ETY tarkistuksen yhteydessä olisi harkittava säädösten laatimista myös matkustajille annettavista tiedoista ja lippujen kirjoittamisesta rautateiden kansainvälisessä liikenteessä. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Direktiivi 2001/12/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 1 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(2) Direktiivi 2001/13/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 26 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(3) Direktiivi 2001/14/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 29 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(4) Direktiivi 2004/51/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 164 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(5) Direktiivi 2004/49/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 44 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(6) Direktiivi 2004/881/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 1 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(7) Direktiivi 2004/50/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 114 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(8) EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(9) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004, annettu 11. päivänä helmikuuta 2004, matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/13 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus rautateiden tavaraliikennepalveluja koskevien sopimusperusteisten laatuvaatimusten noudattamatta jättämisestä aiheutuvasta korvauksesta”
KOM(2004) 144 lopullinen — 2004/0050 COD
(2005/C 221/03)
Neuvosto päätti 28. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Eduardo Chagas.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 130 ääntä puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Käsillä oleva ehdotus on osa Euroopan komission 3. maaliskuuta 2004 hyväksymää kolmatta rautatiepakettia. Paketti koostuu seuraavista elementeistä:
ja
|
1.2 |
Ensimmäinen rautatiepaketti (niin kutsuttu infrastruktuuripaketti) tuli voimaan 15. maaliskuuta 2001, ja se oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä 15:nteen maaliskuuta 2003 mennessä. Ensimmäinen rautatiepaketti koostui seuraavista elementeistä:
|
1.3 |
Komissio nosti lokakuussa 2003 yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet ensimmäisen rautatiepaketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toukokuuhun 2004 mennessä viisi jäsenvaltiota ei ollut vielä ilmoittanut paketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöään ja kaksi jäsenvaltioita oli tehnyt niin vain joidenkin säännösten osalta. |
1.4 |
Toinen rautatiepaketti julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 30. huhtikuuta 2004, ja se on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 30:nteen huhtikuuta 2006 mennessä. Toinen rautatiepaketti koostuu seuraavista elementeistä:
|
1.5 |
Ensimmäinen ja toinen rautatiepaketti muodostavat oikeusperustan rautateiden tavaraliikenteen yhtenäismarkkinoiden perustamiselle. Rautatiepakettien sisältämät toimenpiteet koskevat markkinoille pääsyä, rautatieyritysten toimilupien ja turvallisuustodistusten myöntämistä, infrastruktuurin käyttömahdollisuuksia ja tariffeja, rautateiden turvallisuutta koskevan oikeudellisen kehyksen luomista sekä rautatiejärjestelmän teknisen yhteentoimivuuden varmistamista. |
1.6 |
Käsillä olevalla ehdotuksella täydennetään markkinoiden vapauttamista koskevaa olemassa olevaa oikeudellista kehystä ottamalla käyttöön toimenpiteitä tavaraliikenteen laadun parantamiseksi. |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Komission ehdottaman, tavaraliikenteen laatua koskevan asetuksen tarkoituksena on rautateiden tavaraliikennepalvelujen parantaminen rautatieyritysten ja rautateiden tavaraliikenneasiakkaiden välisten sopimusten avulla. Komissio katsoo, että rautateiden vaatimaton osuus tavaraliikenteen kasvusta ja rautatiekuljetusten markkinaosuuden pienentyminen muihin kuljetusmuotoihin verrattuna johtuu rautateiden tavaraliikennepalvelujen huonosta laadusta ja epätyydyttävästä luotettavuudesta. |
2.2 |
Komissio odottaa ehdotetun korvausjärjestelmän kannustavan rautatieyrityksiä parantamaan tavaraliikennepalvelujensa tehokkuutta. Kyseinen näkemys pohjautuu siihen, että kilpailu aiheuttaa ajan myötä suuria paineita parantaa laatua. Komission mielestä Euroopan rautateiden tavaraliikennemarkkinoiden reaalinen vapauttaminen ei kuitenkaan etene riittävän nopeasti. Uusina yrittäjinä markkinoille tulevien rautatieyritysten markkinaosuus on vain 3–4 prosenttia, ja useissa jäsenvaltioissa kilpailua ei ole ollenkaan. |
2.3 |
Ehdotettu asetus velvoittaa rautatieyritykset sisällyttämään kuljetussopimuksiin laatuvaatimuksia sekä maksamaan korvauksia, jos niitä ei noudateta. Sopimuspuolten on sovittava ainakin seuraavista laatuvaatimuksista:
|
2.4 |
Ehdotetussa asetuksessa määritetään enimmäis- ja vähimmäiskorvaukset siinä tapauksessa, että kuljetettava tavara katoaa tai vahingoittuu, kuljetus myöhästyy, myöhästymisestä tiedotetaan puutteellisesti tai myöhästyminen aiheuttaa tavaran katoamisen tai vahingoittumisen. Esimerkiksi vahingoittumisesta maksettavan korvauksen enimmäismääräksi vahvistetaan 75 euroa vahingoittuneen |
2.5 |
tavaraerän bruttokilogrammaa kohti. Myöhästymisistä suoritettavien korvausten määrän on oltava vähintään 5 ja enintään 25 prosenttia kuljetuksen hinnasta, kun kyseessä on kokojuna. Jos myöhästymisestä tiedotetaan puutteellisesti, korvaus on vähintään 5 prosenttia kuljetuksen hinnasta. |
2.6 |
Sopimuspuolten on sovittava korvauksen maksamisesta, jos rautatieyritys tai tavaraliikenneasiakas peruuttaa junavuoron. Ne voivat sopia korvauksesta myös siinä tapauksessa, että kuljetettavasta tavarasta on tehty arvoilmoitus tai kuljetussopimukseen sisältyy hankintaetuilmoitus. |
2.7 |
Korvausvastuuta ei sovelleta, jos jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy: jommankumman sopimuspuolen tuottamus, kolmannen osapuolen tuottamus tai muut toimi, ylivoimainen este tai olosuhteet, joita ei ole voitu välttää ja joiden seurauksia ei ole voitu estää. Jos korvausvaatimus perustuu rautateiden infrastruktuurin hallinnon tuottamukseen, rautatieyritys maksaa korvauksen ja perii maksun rautateiden infrastruktuurin hallinnolta. |
2.8 |
Jos asiassa on osallisina useita rautatieyrityksiä, niillä kaikilla on ”rajoittamaton yhteisvastuu” riippumatta siitä, missä yrityksessä myöhästyminen tai tavaran vahingoittuminen on tapahtunut. |
3 Komission ehdotusta koskevat huomiot
3.1 |
Jotta voitaisiin edistää kestävän liikennejärjestelmän luomista ja varmistaa tasapaino eri liikennemuotojen välillä, kuten valkoisessa kirjassa ”Eurooppalainen liikennepolitiikkaa vuoteen 2010” esitetään, yhteisö on asettanut tavoitteekseen lisätä rautateiden osuutta tavarakuljetuksista. Rautateiden tavaraliikennepalvelujen parantaminen on yksi monista tavoista pyrkiä saavuttamaan kyseinen tavoite, ja siihen tuleekin suhtautua periaatteessa myönteisesti. |
3.2 |
Komissio ehdottaa kannustinjärjestelmän perustamista. Tarkoituksena on, että välttääkseen korvausten maksamisen rautatieyritysten odotetaan parantavan palveluidensa laatua ja etenkin täsmällisyyttä. Tavallisesti kuitenkin liikenteenharjoittajat reagoivat mahdollisten korvausmaksujen aiheuttamaan taloudellisen riskin lisääntymiseen hintoja nostamalla. |
3.3 |
Onkin syytä epäillä, onko komission valitsema lähestymistapa asianmukainen. |
3.4 |
Ehdotus koskee sekä kansainvälisiä että kansallisia kuljetuksia. Komissio toteaa itse ehdotuksensa perusteluosassa, että laatusopimuksia on jo nyt käytössä etenkin kotimaanliikenteessä ja vähemmässä määrin kansainvälisessä liikenteessä. Komissio huomauttaa toisaalla, että ongelmia esiintyy etenkin silloin, kun kuljetukseen osallistuu useita rautatieyrityksiä. Näin tapahtuu pääasiassa kansainvälisessä liikenteessä. |
3.5 |
Voikin kysyä, olisiko asianmukaisempaa soveltaa rajoitetumpaa lähestymistapaa kansainväliseen tavaraliikenteeseen, kun otetaan huomioon, että ehdotuksella puututaan liikekumppanien sopimusjärjestelyihin (kysymys ei ole kuluttajien suojelemisesta). |
3.6 |
Tulisi myös kiinnittää huomiota käytettävissä oleviin myönteisiin kannustimiin sen sijaan, että EU:n asetuksella luodaan korvausmaksujärjestelmä, joka olisi ainutlaatuinen rautatiealalla ja joka tulisi jo olemassa olevan kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF/CIM) lisäksi. Esimerkiksi direktiivin 2001/14/EY 11 artiklassa annetaan mahdollisuus maksaa infrastruktuurin hinnoittelun yhteydessä palkintomaksuja, jos rautatieyritys ryhtyy toimenpiteisiin häiriöiden minimoimiseksi ja järjestelmän suorituskyvyn parantamiseksi. |
3.7 |
Rautateiden tavaraliikennettä edistettäessä on elintärkeää välttää muiden kilpailevien kuljetusmuotojen syrjivä kohtelu. |
3.8 |
Onkin syytä kysyä, minkälaisia vertailukelpoisia yhteisön säännöksiä sovelletaan lento- ja maantieliikenteen rahtikuljetuksiin. Kuljetettavan tavaran vahingoittamisesta tai katoamisesta maksettavia korvauksia koskevien kansainvälisten sopimusten mukainen korvaustaso on paljon nyt ehdotettavia korvauksia alempi (ilmakuljetuksia koskevan Montrealin yleissopimuksen mukainen enimmäiskorvaus on kolmasosa ja tavaran kansainvälisessä maantiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta tehdyn yleissopimuksen [CMR] mukainen enimmäiskorvaus kuudesosa tavaran arvosta). |
3.9 |
Sopimuspuolten on päätettävä laadunseurantajärjestelmästä, mutta kyseisen järjestelmän suhde tavaraliikenteen telemaattisia sovelluksia koskeviin yhteentoimivuuden teknisiin eritelmiin (YTE) jää epäselväksi. Tavaraliikenteen telemaattisia sovelluksia koskevat YTE:t kattavat tavaraliikenteen euroopanlaajuisen sähköisen ja ajantasaisen seurannan. Asiaa koskevassa säännöksessä määritellään myös yhdenmukaistetut tekniset eritelmät ja viestintää koskevat olosuhteet. Sen soveltaminen ja täytäntöönpano vaatii kuitenkin vielä suuria investointeja ja kestää useita vuosia. |
3.10 |
Ehdotuksen mukaan rautatieyrityksellä on oikeus vaatia infrastruktuurin haltijalta hyvitys myöhästymisen vuoksi maksamistaan korvauksista, jos infrastruktuurin haltija on aiheuttanut myöhästymisen. |
3.11 |
Myös tässä tapauksessa korvausten maksamista yritetään todennäköisesti kiertää nostamalla reittihintoja (perimällä riskistä aiheutuvia lisämaksuja) sekä lisäämällä aikataulujen joustomarginaalia mahdollisten myöhästymisten varalta. Tällainen reagointi ei ole toivottavaa, kun otetaan huomioon infrastruktuurikapasiteetin rajallisuus. Tämänsuuntaista kehitystä on jo havaittu lentoliikenteen alalla sen jälkeen kun matkustajille maksettavia korvauksia koskeva direktiivi tuli voimaan. Infrastruktuurin hallinnon on erittäin vaikeaa arvioida riskiä sen vuoksi, että sillä ei ole tietoa kuljetettavien tavaroiden arvosta eikä siten tavaroiden arvon perusteella maksettavien korvausten suuruudesta eikä myöskään mahdollisuutta vaikuttaa asiaan. |
3.12 |
On syytä pitää mielessä, että Keski- ja Itä-Euroopassa sijaitsevien uusien jäsenvaltioiden infrastruktuuri on vanhoja jäsenmaita huonommassa kunnossa ja vaatii huomattavia investointeja. Lisäksi ehdotetun asetuksen sisältämä korvausvelvollisuus saattaa aiheuttaa suuria ongelmia kyseisissä maissa. |
3.13 |
Ehdotuksessa kiinnitetään runsaasti huomiota sen määrittämiseen, kuka on vastuussa mistäkin, sekä rautatieyritysten infrastruktuurin hallinnolle esittämiin korvausvaatimuksiin. Vastuun määrittely on vaikeaa myös siinä tapauksessa, että kuljetukseen osallistuu useita rautatieyrityksiä. |
3.14 |
Riski joutua maksamaan suuria korvauksia ei saa johtaa siihen, että rautatieyritykset tinkivät turvallisuudesta kyetäkseen noudattamaan toimitusehtoja. Rautatieyritykset eivät myöskään saa lisätä henkilöstönsä työpaineita kohtuuttomasti sillä seurauksella, että työ-, ajo- ja lepoaikoja koskevia säädöksiä saatetaan jättää noudattamatta. |
3.15 |
ETSK huomautti jo toisesta rautatiepaketista antamassaan lausunnossa, että maantiekuljetusalan sosiaaliset olosuhteet heikentävät rautateiden tavaraliikenteen kilpailuasemaa. Seurauksena tästä ei voi olla, että rautatieliikenteen työolot sopeutetaan maatietieliikenteen työolojen mukaisiksi ja että rautatieyrityksiä rohkaistaan rikkomaan asiaa koskevia sääntöjä ja painostamaan työntekijöitään. |
4 Päätelmät
4.1 |
ETSK kannattaa periaatteessa toimenpiteitä rautateiden tavaraliikennepalvelujen laadun parantamiseksi. |
4.2 |
Myönteiset kannustimet olisivat kuitenkin tiukkaa korvausjärjestelmää parempi vaihtoehto, sillä korvausjärjestelmä johtaa pyrkimyksiin kiertää sääntöjä ja edellyttää monimutkaisen hyvitysjärjestelmän käyttöönottoa. Erityisesti tämä koskee infrastruktuurin hallinnon roolia. |
4.3 |
Rautateiden tavaraliikennepalvelujen laadun parantamiseen tähtäävät toimenpiteet eivät saa olla muita kuljetusmuotoja syrjiviä. |
4.4 |
ETSK kehottaa komissiota tutkimaan ehdotettujen toimenpiteiden vaikutukset uusien jäsenvaltioiden yrityksiin ja infrastruktuurin hallintoon kyseisissä maissa. |
4.5 |
ETSK tähdentää, että toimenpiteet rautateiden tavaraliikennepalvelujen laadun parantamiseksi eivät saa johtaa siihen, että yritykset yrittävät kiertää sääntöjä turvallisuuden ja työolojen kustannuksella. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Direktiivi 2001/12/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 1 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(2) Direktiivi 2001/13/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 26 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(3) Direktiivi 2001/14/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 29 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(4) Direktiivi 2004/51/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 164 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(5) Direktiivi 2004/49/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 44 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(6) Asetus (EY) N:o 881/2004, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 1 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(7) Direktiivi 2004/50/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 114 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/17 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Valkoinen kirja yleishyödyllisistä palveluista”
KOM(2004) 374 lopullinen
(2005/C 221/04)
Komissio päätti 13. toukokuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Raymond Hencks ja apulaisesittelijä Bernardo Hernández Bataller.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 131 ääntä puolesta, 5 vastaan ja 2 pidättyi äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Yleishyödylliset palvelut ovat Euroopan integraatioon tiiviisti liittyvä yhteiskunnallinen kysymys. |
1.2 |
Voimassaolevien perussopimusten mukaan yleistä taloudellista etua koskevat palvelut kuuluvat unionin yhteisiin arvoihin ja ne edistävät unionin sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta (16 artikla). Perusoikeuskirjan IV luvun 34–36 artiklassa vahvistetaan oikeus käyttää yleistä taloudellista etua koskevia palveluja sekä erilaisia yleishyödyllisiä palveluja (sosiaaliturva ja -apu, terveydenhuolto, ympäristönsuojelu ym.). |
1.3 |
Yleishyödylliset palvelut ovat kilpailukyvyn kannalta olennaisia, ja ne vaikuttavat merkittävällä tavalla Lissabonin ohjelman tavoitteiden saavuttamiseen. Ne muodostavat myös eurooppalaisen yhteiskuntamallin perustan. Ne takaavat osaltaan perusoikeuksien toteutumisen ja edistävät tietoon perustuvan talouden kehittämistä sekä sosiaalista, taloudellista ja alueellista yhteenkuuluvuutta. Ne ovat myös yksi kestävän kehityksen osatekijä. |
1.4 |
Vaikka ETSK:n vaatimusta siitä, että yleishyödyllisten palvelujen edistäminen sisällytettäisiin perustuslakisopimuksen 3 artiklan tavoitteisiin, ei hyväksytty, perustuslaissa on kuitenkin otettu edistysaskelia yleishyödyllisten palvelujen suhteen. Unioni voi perustuslain III-122 artiklan perusteella antaa yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin liittyviä horisontaalisia säädöksiä seikoista, jotka koskevat tällaisten palvelujen tarjoamisen periaatteita ja edellytyksiä. Perustuslaissa vahvistetaan alue- ja paikallisviranomaisten hallinnollisen autonomian periaate; näin ollen niiden oikeudesta tarjota yleistä taloudellista etua koskevia palveluja tehdään perustuslaillinen periaate, joka konkretisoi toissijaisuusperiaatteen soveltamisen yleishyödyllisten palvelujen alalla suhteessa unionin ja jäsenvaltioiden toimivaltaan. |
1.5 |
Yhteisön johdetusta oikeudesta käy kuitenkin edelleen ilmi se seikka, että yhtäältä kilpailuoikeus, sen soveltamisesta annetut yksityiskohtaiset säännöt ja niiden välitön vaikutus sekä toisaalta yleishyödyllisistä tavoitteesta aiheutuvat poikkeukset kilpailusääntöjen soveltamisessa ovat yleisellä tasolla keskenään epätasapainossa. |
1.6 |
Euroopan unionilla on edelleenkin vaikeuksia ratkaista seuraava ristiriita: yhteismarkkinoiden ”rakennusvälineenä” on ainoastaan kilpailu, mutta unionin on kuitenkin varmistettava, että markkinoiden kehittämisprosessia varten on olemassa säännöt, joissa otetaan huomioon taloudellisten mekanismien lisäksi myös muita seikkoja. Yleishyödylliset palvelut eivät ole menetelmiä tai välineitä, vaan niiden avulla toteutetaan perusoikeuksia ja edistetään sosiaalista yhteenkuuluvuutta, osallistamista ja integraatiota. |
1.7 |
Unionin kansalaiset saattavat ymmärtää unionin politiikkoja väärin, eivätkä he hyväksy niitä, sillä ne näyttävät vievän Euroopan integraatiota heidän näkökulmastaan yhä vieraampaan suuntaan. Tämä lisää sosiaalista jakautumista, joka puolestaan vaarantaa sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja heikentää eurooppalaista sosiaalista mallia. |
1.8 |
Markkinamekanismit ja yleishyödyllisiin palveluihin liittyvät tehtävät on osattava yhdistää Euroopan integraatioprosessissa harmonisella tavalla aloilla, joilla tämä voi tapahtua yhdenmukaisesti yleishyödyllisten palvelujen tavoitteiden kanssa siten, että palvelujen käyttäjälle tai kuluttajalle koituu lisäarvoa. Näin ollen ristiriitatilanteessa yleishyödyllisten tavoitteiden saavuttaminen on yhteisön oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaisten edellytysten vallitessa etusijalla kilpailusääntöjen soveltamiseen nähden. |
1.9 |
Yleishyödylliset palvelut edellyttävät poliittista tahtoa yhteisten intressien, tarpeiden ja perusoikeuksien toteuttamiseksi eurooppalaisen yhteiskuntamallin mukaisesti. Kyseisen mallin tavoitteena on varmistaa kaikille ihmisille riittävä sosiaalinen suoja iästä, sosiaalisesta asemasta ja asuinpaikasta riippumatta sekä perushyödykkeiden, kuten elintarvikkeiden, asumisen, veden, kulkuvälineiden ja tiedonvälityksen, mutkaton saatavuus, hyvä laatu ja kohtuulliset hinnat. Yleishyödylliset palvelut kuuluvat selkeästi sosiaaliseen markkinatalouteen, joka ei voi toteutua pelkästään kilpailun ehdoilla. Mikäli julkinen valta ei sääntele yleishyödyllisiä palveluja, unioni kehittyy eri tahdissa, jolloin kehityserot, epätasa-arvo ja sosiaalinen syrjäytyminen lisääntyvät. |
1.10 |
Lukuisat unionin kansalaiset äänestävät lähitulevaisuudessa perustuslakisopimuksen ratifioinnista järjestettävässä kansanäänestyksessä. Poliittisesti integroitunutta Eurooppaa ei voi olla olemassa ilman yleisen mielipiteen tukea; unioni ei voi saada tällaista tukea, mikäli se ei voi taata Euroopan sosiaali- ja yhteiskuntamallin säilymistä ja kehittämistä. |
1.11 |
Yleishyödyllisiä palveluja koskeva valkoinen kirja, jossa asetetaan perusta korkealaatuisille, helposti saataville ja kohtuuhintaisille yleishyödyllisille palveluille, on omalta osaltaan tärkeä tekijä, jotta Euroopan integraatio voi saada unionin kansalaisten tuen. Yleishyödyllisten palvelujen edistäminen on tärkeää myös sen välttämiseksi, että unionin kansalaiset äänestäisivät perustuslain ratifioimista vastaan, mikä vaarantaisi Euroopan integraation dynamiikan. |
1.12 |
Valkoinen kirja ja sen jatkotoimet liittyvät erottamattomasti yksityisen ja julkisen sektorin välistä yhteistyökumppanuutta, palvelujen ja erityisesti sosiaalipalvelujen markkinoita, valtiontukia, valmisteilla olevaa vesihuoltokertomusta, Lissabonin strategian tarkistamista ja arviointikertomuksia koskeviin pohdintoihin. |
2 Valkoinen kirja yleishyödyllisistä palveluista
2.1 |
Komission 12.5.2004 antamassa valkoisessa kirjassa tehdään yhteenveto vuonna 2003 julkaistun vihreän kirjan johdosta unionissa käydystä vilkkaasta keskustelusta, useista kannanotoista ja erityisesti yhteisön toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan antamasta panoksesta. Siinä ehdotetaan strategisia suuntaviivoja seuraaviksi vuosiksi. |
2.2 |
Vihreästä kirjasta käyty keskustelu toi esiin erilaisia mielipiteitä ja näkemyksiä. Yhtä mieltä ollaan kuitenkin siitä, että markkinamekanismit ja julkiset palvelut on pystyttävä yhdistämään harmonisella tavalla. |
2.3 |
Vaikka yleishyödyllisten palvelujen tuottaminen voidaan järjestää yhteistyössä yksityisen sektorin kanssa tai siten, että yksityiset yritykset tai liiketaloudellisin tai muin perustein toimivat valtionyhtiöt huolehtivat niiden tarjoamisesta, julkisen palvelun velvoitteista ja tavoitteista päättäminen kuuluu julkiselle vallalle asianmukaisella päätöksentekotasolla. Toimivaltaisten viranomaisten velvollisuutena on myös säännellä markkinoiden toimintaa ja valvoa, että taloudelliset toimijat, olivat ne sitten julkisia tai yksityisiä, täyttävät niille uskotut julkisen palvelun tehtävät. |
2.4 Komission toimintamallin perustana ovat seuraavat yhdeksän periaatetta:
2.4.1 |
Viranomaisille valmiudet toimia lähellä kansalaisia: Yleishyödyllisten palvelujen järjestäminen ja sääntely olisi toteutettava mahdollisimman lähellä kansalaisia, ja siinä olisi tiukasti noudatettava toissijaisuusperiaatetta. |
2.4.2 |
Julkisen palvelun tavoitteitten saavuttaminen kilpailulle avoimilla markkinoilla: Komission mielestä kilpailulle avoimet sisämarkkinat ja toisaalta laadukkaitten, helposti saatavissa olevien ja kohtuuhintaisten yleishyödyllisten palvelujen kehittäminen ovat yhteensopivia tavoitteita. EY:n perustamissopimuksen määräysten mukaisesti — ja ellei 86 artiklan 2 kohdassa määrätyistä edellytyksistä muuta johdu — yleisen edun mukaisen tehtävän tehokasta hoitamista pidetään ristiriitatapauksissa ensisijaisena perustamissopimuksen määräysten soveltamiseen nähden. |
2.4.3 |
Koheesion ja yleisen saatavuuden varmistaminen: Kaikilla kansalaisilla ja yrityksillä on oltava mahdollisuus käyttää laadukkaita ja kohtuuhintaisia yleishyödyllisiä palveluja kaikkialla jäsenvaltioissa. Se on olennainen tekijä edistettäessä sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta Euroopan unionissa. Tässä mielessä yleispalvelut ovat keskeinen käsite, jonka yhteisö on kehittänyt varmistaakseen olennaisten palvelujen aidon saatavuuden. |
2.4.4 |
Laadun, varmuuden ja turvallisuuden säilyttäminen korkeatasoisina: Palvelujen tarjoamisen varmuus ja etenkin toimitusvarmuus on sekin olennainen tekijä, jota on tarkasteltava palvelutehtäviä määriteltäessä. Palvelujen toimitusehtojen on lisäksi annettava alan toimijoille riittävät kannustimet pitää pitkäaikaiset investoinnit riittävällä tasolla. |
2.4.5 |
Kuluttajien ja käyttäjien oikeuksien takaaminen: Näihin periaatteisiin kuuluvat etenkin palvelujen (myös rajatylittävien palvelujen) saatavuus koko unionin alueella ja kaikki väestöryhmät kattavasti, palvelujen kohtuuhintaisuus (mukaan luettuina erityisjärjestelyt pienituloisille), palvelujen turvallisuus, varmuus ja luotettavuus, niiden jatkuvuus, laadukkuus ja avoimuus, valinnanvara, sekä mahdollisuus saada tietoja palvelujen tarjoajilta ja sääntelijöiltä. Periaatteitten toteuttamiseksi tarvitaan yleisesti riippumattomia sääntelyelimiä, joilla on selvästi määritellyt valtuudet ja tehtävät. Niillä täytyy olla valtuudet määrätä seuraamuksia (yleispalveluvelvoitteen täytäntöönpanon ja soveltamisen valvomiseksi), ja lisäksi olisi määrättävä kuluttajien ja käyttäjien aktiivisesta osallistumisesta palvelujen määrittelemiseen ja arviointiin. Käytössä pitäisi olla asianmukaiset muutoksenhaku- ja korvausjärjestelyt sekä eräänlainen ”kehityslauseke”, jonka nojalla vaatimuksiin voitaisiin tehdä muutoksia käyttäjien ja kuluttajien tarpeiden samoin kuin taloudellisen ja teknisen toimintaympäristön muuttuessa. |
2.4.6 |
Toiminnan seuranta ja arviointi: Kuulemisessa yleisesti ilmaistun kannan mukaisesti komissio katsoo, että arviointien olisi oltava moniulotteisia ja katettava kaikki relevantit oikeudelliset, taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristönäkökohdat. |
2.4.7 |
Palvelujen ja olojen monimuotoisuuden kunnioittaminen: Kaikessa yleishyödyllisiin palveluihin liittyvässä yhteisön politiikassa on otettava asianmukaisesti huomioon se monimuotoisuus, joka leimaa yleishyödyllisiä palveluja ja niiden tarjoamisoloja. Tästä ei kuitenkaan seuraa, ettei yhteisön toimintamallin johdonmukaisuutta eri aloilla tarvitsisi varmistaa tai että olisi hyödytöntä kehittää yhteisiä ratkaisuja sovellettavaksi usealla eri alalla. |
2.4.8 |
Enemmän avoimuutta: Avoimuusperiaatetta olisi sovellettava toteutusprosessin kaikkiin osa-alueisiin, ja sen olisi katettava julkisen palvelun tehtävien määrittely, palvelujen organisointi, rahoitus ja sääntely sekä niiden tuotanto ja arviointi valitustenkäsittelyjärjestelyt mukaan luettuina. |
2.4.9 |
Oikeusvarmuus: Komissio on selvillä siitä, että yhteisön lainsäädännön soveltaminen yleishyödyllisiin palveluihin saattaa herättää mutkikkaita kysymyksiä. Siksi se pyrkii jatkuvasti parantamaan asiaan liittyvää oikeusvarmuutta kajoamatta kuitenkaan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen asteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. |
2.5 Valkoisessa kirjassa esitetään näiden periaatteiden pohjalta kahdeksan uutta suuntaviivaa:
2.5.1 |
Moninaisuutta kunnioittavat yhtenäiset toimintapuitteet: Komissio tarkastelee uudelleen yleishyödyllisiä palveluja koskevan puitelainsäädännön toteutettavuutta ja tarvetta perustuslakisopimuksen tultua voimaan. Se käynnistää arvioinnin yleishyödyllisten palvelujen tilanteesta ja antaa asiasta raportin vuoden 2005 loppuun mennessä. |
2.5.2 |
Julkisen palvelun velvoitteen korvaamista koskevien säädöspuitteitten selkeyttäminen ja yksinkertaistaminen: Komissio tekee heinäkuuhun 2005 mennessä päätöksen perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisesta valtiontukeen, jota maksetaan julkisen palvelun velvoitteesta suoritettavana korvauksena tietyille yrityksille, joiden tehtäväksi on annettu yleistä taloudellista etua koskevan palvelun tarjoaminen. Se vahvistaa heinäkuuhun 2005 mennessä yhteisön puitteet julkisen palvelun velvoitteesta suoritettavana korvauksena maksettavalle valtiontuelle ja hyväksyy heinäkuuhun 2005 mennessä muutoksen jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta annettuun direktiiviin 80/723/ETY. Komissio myös selkeyttää heinäkuuhun 2005 mennessä niitä edellytyksiä, joiden täyttyessä julkisen palvelun velvoitteesta suoritettavaa korvausta voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. |
2.5.3 |
Selkeät ja avoimet puitteet yleishyödyllisten palvelujen tarjoajayritysten valintaan: Komissio järjestää julkisen kuulemisen, jonka aiheena on julkis-yksityisiin yhteistyösopimuksiin liittyviä hankintakysymyksiä käsittelevä vihreä kirja. Se tekee kuulemiseen perustuvia ehdotuksia, jos tarvetta ilmenee. |
2.5.4 |
Sosiaali- ja terveyspalvelujen yleishyödyllisyys tunnustettava täysimääräisesti: Komissio antaa vuoden 2005 kuluessa tiedonannon yleishyödyllisistä sosiaali- ja terveyspalveluista. Se helpottaa terveyspalveluihin ja sairaanhoitoon liittyvää jäsenvaltioiden yhteistyötä tarkoituksena varmistaa terveyden suojelun korkea taso koko unionissa. |
2.5.5 |
Tulosten ja toiminnan arviointi: Komissio antoi vuonna 2004 ensimmäisen arviointimenetelmiinsä perustuvan horisontaalisen arviointikertomuksen yleishyödyllisistä palveluista. Se tarkastelee vuonna 2006 yleishyödyllisten palvelujen arvioimisessa käyttämäänsä menetelmää. |
2.5.6 |
Alakohtaisen politiikan uudelleenarviointi: Komissio kannustaa kansallisten sääntelyviranomaisten yhteistyötä sääntelijöiden verkostojen yhteydessä. Se ottaa huomioon vihreästä kirjasta järjestetyn kuulemisen tulokset eri aloilla toteutettaviksi suunnitelluissa arvioinneissa, joista mainittakoon etenkin yleispalvelun laajuuden tarkastelu sähköisen viestinnän alalla (heinäkuuhun 2005 mennessä), sähköistä viestintää koskevan paketin tarkastelu (heinäkuuhun 2006 mennessä), postipalveludirektiivin tarkastelu (vuoden 2006 loppuun mennessä), sähköalan sisämarkkinoiden tarkastelu (1. tammikuuta 2006 mennessä), kaasualan sisämarkkinoiden tarkastelu (1. tammikuuta 2006 mennessä), Televisio ilman rajoja -direktiivin tarkastelu (vuoden 2005 alussa), arvio vesialasta (suoritetaan parhaillaan). |
2.5.7 |
Sisäinen politiikka näkyviin ulkoisessa kauppapolitiikassa: Komissio varmistaa vastakin, että yhteisön kannat kansainvälisissä kauppaneuvotteluissa ovat täysin johdonmukaiset suhteessa EU:n sisäisiin yleishyödyllisiä palveluja koskeviin sääntelypuitteisiin. |
2.5.8 |
Yleishyödyllisten palvelujen edistäminen kehitysyhteistyössä: Komissio auttaa kehitysmaita luomaan asianmukaiset sääntely- ja institutionaaliset puitteet, jotka ovat keskeinen edellytys sille, että voidaan virittää investointia yleishyödyllisiin peruspalveluihin ja parantaa niihin tarvittavan rahoituksen saatavuutta. |
3 Yleistä
3.1 |
ETSK pitää komission valkoista kirjaa tervetulleena. Se panee merkille komission esittämät yhdeksän periaatetta ja kahdeksan uutta suuntaviivaa, joiden tarkoituksena on vahvistaa yleishyödyllisten palvelujen tarjontaa. ETSK pahoittelee kuitenkin sitä, että sen viime vuosina useasti esittämiä vaatimuksia (1) sellaisen puitedirektiivin tai -lain antamisesta, jonka avulla voitaisiin varmistaa yleishyödyllisten palvelujen tarjonta, jäsenvaltioiden oikeus määritellä ja organisoida tällaiset palvelut ja niiden hallinnointi, pitkän aikavälin rahoitus, palvelujen arviointi ja kuluttajien oikeudet, ei ole vielä otettu huomioon, vaikka komissio on sitoutunut tekemään raportin tästä kysymyksestä vuoden 2005 loppuun mennessä. |
3.2 |
ETSK suhtautuu erittäin myönteisesti siihen seikkaan, että ehdotuksista on valkoisessa kirjassa esitetty täsmällinen aikataulu; se sisältää myös toimet, joihin Euroopan komissio sitoutuu näiden periaatteiden ja suuntaviivojen soveltamista varten seuraavien vuosien aikana. |
3.3 |
ETSK seuraa tarkasti näiden toimien täytäntöönpanoa, ja se on valmis antamaan panoksensa toimien tehokkuuden takaamiseksi. |
4 Yksityiskohtaisia huomioita
4.1 |
Ensimmäinen periaate koskee viranomaisten valmiuksia toimia lähellä kansalaisia, ja sen mukaan yleishyödyllisten palvelujen järjestäminen ja sääntely olisi toteutettava mahdollisimman lähellä kansalaisia ja siinä olisi tiukasti noudatettava toissijaisuusperiaatetta. Alaviitteessä 30 viitataan kuitenkin paikallisia maakuljetuksia koskevan asetusehdotuksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden edellytetään käyttävän julkisia palveluhankintoja koskevia käyttöoikeussopimuksia, eli tarjouspyyntömenettelyä olisi siten käytettävä systemaattisesti. Toissijaisuusperiaatteen noudattaminen ei ole mahdollista, mikäli eri yhteisöt eivät voi itse päättää vastuualueeseensa kuuluvien yleishyödyllisten palvelujen hallinnointitavasta. |
4.2 |
Koheesion ja yleishyödyllisten palvelujen yleisen saatavuuden varmistamista koskevan kolmannen periaatteen yhteydessä komissio toteaa, että ”yleispalvelut ovat keskeinen käsite, jonka yhteisö on kehittänyt varmistaakseen olennaisten palvelujen aidon saatavuuden”. Yleishyödyllisiin palveluihin liittyviin vaatimuksiin olisi komission mukaan voitava tehdä muutoksia käyttäjien ja kuluttajien tarpeiden samoin kuin taloudellisen ja teknisen toimintaympäristön muuttuessa. Kun otetaan huomioon nämä seikat ja eEurope-toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on edistää laajakaistayhteyksien käyttämistä sähköisessä viestinnässä, ETSK toteaa, että unionin vanhoissa jäsenvaltioissa 20 prosentilla väestöstä ei ole mahdollisuutta käyttää laajakaistapalveluja. Laajakaistayhteys on yleishyödyllinen palvelu, joka parantaa maantieteellisesti syrjässä elävien sekä kaikkein heikoimmassa asemassa olevien ihmisten elämänlaatua. Se pienentää välimatkoja ja helpottaa terveydenhuolto- ja koulutuspalvelujen sekä julkisten palvelujen käyttöä. Mikäli yleisiä televiestintäpalveluja ei laajenneta siten, että ne kattavat myös kohtuuhintaiset laajakaistayhteydet ja matkapuhelinpalvelut, Euroopan unionin viive uuden tieto- ja viestintäteknologian käyttöönotossa ja tietoyhteiskunnan edistämisessä kasvaa entisestään, ja digitaalinen kahtiajako syvenee etenkin uusissa jäsenvaltioissa. |
4.3 |
Kuudes periaate koskee tulosten ja toiminnan arviointia, ja myös se liittyy ETSK:n ja useiden muiden toimijoiden vaatimuksiin yleishyödyllisten palvelujen arvioinnin dynaamisesta ja jatkuvasta kehittämisestä, jolla tehostettaisiin palveluja ja varmistettaisiin se, että ne ovat kaikkien saatavilla ja että niitä mukautetaan kuluttajien, kansalaisten ja yhteiskunnan tarpeisiin. Lisäksi sääntöjä tulisi tarkistaa. Valkoisessa kirjassa korostetaan asianmukaisesti sitä seikkaa, että arviointien olisi oltava moniulotteisia ja katettava kaikki relevantit oikeudelliset, taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristönäkökohdat. Tältä osin ETSK toivoo, että arvioinnissa kiinnitetään huomiota työllisyyteen liittyviin kysymyksiin. ETSK korostaa sitä seikkaa, että Euroopan unionin tehtävänä on määritellä yhteiset menettelytavat ja arviointiperusteet etenkin laadun osalta. Unionin on myös edistettävä palvelujen objektiivista ja itsenäistä arviointia toissijaisuusperiaatetta noudattaen. ETSK:n mielestä alakohtaisten politiikkojen tarkistamista koskeviin valkoisen kirjan ehdotuksiin (ks. kohta 2.5.6) on lisättävä vaikutustenarvioinnit aikaisimmista toimista. ETSK on esittänyt, että se haluaa antaa panoksensa arviointiin, sillä kaikki yleishyödyllisten palvelujen kannalta keskeiset tahot ovat edustettuina ETSK:ssa. ETSK tutkii tätä varten mahdollisuutta perustaa yleishyödyllisiä palveluja käsittelevä pysyvä valmisteluryhmä. |
4.4 |
Seitsemäs periaate koskee palvelujen ja olojen monimuotoisuuden kunnioittamista. Monimuotoisuudesta ei komission mukaan kuitenkaan seuraa, ettei yhteisön toimintamallin johdonmukaisuutta eri aloilla tarvitsisi varmistaa tai että olisi hyödytöntä kehittää yhteisiä ratkaisuja sovellettavaksi usealla eri alalla. Komissio ehdottaa, että se tarkastelisi uudelleen yleishyödyllisiä palveluja koskevan puitelainsäädännön toteutettavuutta ja tarvetta perustuslakisopimuksen tultua voimaan. Se antaa asiasta raportin vuoden 2005 loppuun mennessä. Valkoisessa kirjassa ei siten ole otettu huomioon ETSK:n ja useiden muiden eurooppalaisten toimijoiden vaatimusta puitedirektiivin antamisesta (ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Vihreä kirja yleishyödyllisistä palveluista”, EUVL C 80, 30.3.2004). Yleishyödyllisten palvelujen tarjontaa olisi kuitenkin kiireesti vahvistettava kokonaisuudessaan, mukaan luettuna sosiaali- ja terveydenhuoltoalan yleishyödylliset palvelut. Huomioon on otettava näiden palvelujen erityispiirteet suhteessa kilpailuoikeuteen, rahoitukseen, toissijaisuusperiaatteen täytäntöönpanoon tai niiden asemaan Euroopan integraatiossa. |
4.5 |
Yhdeksännen eli oikeusvarmuutta koskevan periaatteen mukaan komissio pyrkii jatkuvasti parantamaan yleishyödyllisten palvelujen tarjontaan liittyvää oikeusvarmuutta kajoamatta kuitenkaan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen asteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Tämän periaatteen soveltamiseen liittyy kaksi ehdotusta, joita käsitellään seuraavissa kohdissa. |
4.5.1 |
Julkisen palvelun velvoitteen korvaamista koskevien säädöspuitteiden selkeyttämisen ja yksinkertaistamisen pitäisi avoimuus- ja suhteellisuusperiaate sekä syrjintäkiellon periaate huomioon ottaen taata yhtäältä palvelujen jatkuvuuden ja kestävyyden kannalta välttämättömien investointien ja toisaalta julkisiin ja yleishyödyllisiin palveluihin liittyvien velvoitteiden korvaamisen rahoitus pitkällä aikavälillä. Olisi myös otettava huomioon, että julkisen palvelun velvoitteen korvaaminen voi tapahtua monin eri tavoin ja että korvausmenettelyn on mukauduttava ennalta määriteltyihin tavoitteisiin. Tällaisia korvausmuotoja voivat olla esimerkiksi valtion tuki sekä sisäiset siirrot, joiden avulla kustannuksia voidaan rahoittaa voitollisesta toiminnasta saaduilla tuloilla siitä riippumatta, perustuuko voitollisen toiminnan harjoittaminen yksinoikeuteen vai ei. Palveluvelvoitteen korvaamisessa voidaan myös ottaa käyttöön muun muassa toimijoiden välisiä korvausrahastoja, antaa vapautuksia veroista tai muista maksuista, tehdä yksityisen ja julkisen sektorin välistä yhteistyötä tai myöntää tukia palvelujen tarjontaan eri käyttäjille. |
4.5.2 |
Yleishyödyllisten palvelujen tarjoajayritysten valintaa varten olisi määriteltävä selkeät ja avoimet puitteet yksityisen ja julkisen sektorin välisiä kumppanuuksia koskevan julkisen kuulemisen perusteella. ETSK:n mukaan tämä edellyttää, että on tunnustettava yleishyödyllisten palvelujen eri hallinnointitapojen monimuotoisuus ja jokaisen yhteisön oikeus valita haluamansa hallintotapa: viranomainen voi hallinnoida palveluja suoraan itse (palvelu tai valtionyhtiö) tai se voi uskoa palvelujen tuottamisen valtionyhtiölle tai yhteisyritykselle, jota viranomainen valvoo samalla tavoin kuin omia palvelujaan. Palvelujen tuottaminen voidaan uskoa myös yhteisö- ja osuuskuntatalouden toimijoille tai voittoa tavoittelemattomille yhdistyksille tai se voidaan antaa jonkin yrityksen tehtäväksi tietyksi määräajaksi (palveluntuottajan valitseminen tarjouskilpailun kautta). Huomioon on myös otettava, että yleishyödyllisten palvelujen hallinnointi voidaan muuttaa toisenlaiseksi. |
5 Päätelmät
5.1 |
Yleishyödyllisiä palveluja koskeva valkoinen kirja on edistysaskel näiden palvelujen huomioon ottamiseksi unionin toiminnassa. Valkoinen kirja on hyvä perusta sellaisen yleishyödyllisiä palveluja koskevan unionin politiikan perusperiaatteiden kehittämiseksi, jonka avulla eurooppalaiset yritykset ja unionin kansalaiset voivat hyötyä helposti saatavista, kohtuuhintaisista, tehokkaista ja teknologisen kehityksen mukaisista julkisista palveluista. |
5.2 |
Yleishyödylliset palvelut kuuluvat talouden kilpailukyvyn ytimeen, ja ne ovat myös avaintekijä sosiaalialalla ja ympäristönsuojelussa. Ne täydentävät Lissabonin strategian kolmea perustekijää (talous, sosiaalikysymykset ja ympäristö). Ne ovat keskeisiä ja välttämättömiä tekijöitä, jotta Euroopan unionista tulisi kestävään talouskasvuun, työn laadun ja määrän parantamiseen ja vahvempaan sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen perustuva kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva yhteiskunta. Yleishyödyllisillä palveluilla on omat erityispiirteensä, eikä niiden tarjoamisessa voida soveltaa ainoastaan sisämarkkinoiden toimintaa koskevia periaatteita. Yleishyödylliset palvelut ovat edellytys kansalaisten ja yritysten taloudelliselle ja sosiaaliselle hyvinvoinnille. |
5.3 |
Nyt olisikin yhdistettävä Euroopan integraatioprosessissa toisiinsa markkinamekanismit ja julkiset palvelut harmonisella tavalla sellaisilla aloilla, joilla tämä voi tapahtua yhdenmukaisesti yleishyödyllisten tavoitteiden kanssa ja joilla voidaan parantaa unionin kansalaisten elämänlaatua pyrittäessä talouskasvuun, työpaikkojen luomiseen ja kestäväpohjaiseen hyvinvointiin. |
5.4 |
Kansalaisten oikeus käyttää helposti saatavilla olevia, kohtuuhintaisia ja tehokkaita yleishyödyllisiä palveluja on taattava ja sitä on vahvistettava solidaarisuuden sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden nimissä, jotka perustamissopimuksessa vahvistetaan perusperiaatteiksi. Mikäli jäsenvaltio päättää vapauttaa yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisen, tämän on tapahduttava edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti. Tämän vuoksi on toissijaisuusperiaatetta noudattaen määriteltävä yleisperiaatteet eri palveluille, joiden tuottamistapa vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) ETSK:n lausunnot yleishyödyllisistä palveluista (EYVL C 241, 7.10.2002) ja yleishyödyllisistä palveluista annetusta vihreästä kirjasta (EUVL C 80, 30.3.2004).
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/22 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Geotermisen energian käyttö — maalämpö”
(2005/C 221/05)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. heinäkuuta 2004 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta Geotermisen energian käyttö — maalämpö.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Gerd Wolf.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 132 puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.
Käsillä oleva lausunto täydentää komitean aikaisempia energia- ja tutkimuspoliittisia lausuntoja. Lausunnossa käsitellään geotermisen energian (maalämmön) kehittämistä ja hyödyntämistä energialähteenä, joka voisi saatavuutensa puolesta täyttää kestävyyskriteerit, jonka käyttö ei aiheuttaisi ilmastoon vaikuttavia hiilidioksidipäästöjä ja jota siis voitaisiin pitää uusiutuvana energianlähteenä. Lausunnossa esitellään ja arvioidaan lyhyesti maalämmön kehittämisen ja hyödyntämisen nykytilanne, sen tarjoamat mahdollisuudet sekä kaupallistamisen ongelmat. Asian taustalla on maailmanlaajuinen energiakysymys.
Sisällys:
1. |
Energiakysymys |
2. |
Geoterminen energia ja maalämpö |
3. |
Nykytilanne |
4. |
Tuleva kehitys ja suositukset |
5. |
Tiivistelmä |
1 Energiakysymys
1.1 |
Hyödynnettävä energia (1) on nykyisen elintapamme ja kulttuurimme perusta. Vasta energian riittävä saatavuus on johtanut nykyiseen elintasoon: keskimääräinen elinikä, elintarvikkeiden saatavuus, yleinen hyvinvointi ja henkilökohtaiset vapaudet ovat suurissa ja kehittyvissä teollisuusmaissa saavuttaneet ennennäkemättömän tason. Ilman riittävää energiahuoltoa nämä saavutukset olisivat suuressa vaarassa. |
1.2 |
Turvatun, edullisen, ympäristöystävällisen ja kestävän energiahuollon tarve oli Eurooppa-neuvoston Lissabonissa, Göteborgissa ja Barcelonassa tekemien päätösten yhteinen perustekijä. Euroopan unioni on asettanut kolme tiiviisti toisiinsa liittyvää ja yhtä tärkeää kestävän kehityksen puitteissa toteutettavaa energiapoliittista tavoitetta: suojella ja parantaa (1) kilpailukykyä, (2) huoltovarmuutta ja (3) ympäristöä. |
1.3 |
Kuten komitea aikaisemmissa lausunnoissaan (2) toteaa, energian tarjontaan ja hyödyntämiseen liittyy ympäristöhaittoja, riskejä, luonnonvarojen vähenemistä sekä ongelmallista ulkopoliittista riippuvuutta ja ennakoimattomuutta — vertaa nykyinen öljyn hinta. Lisäksi komitea katsoo, että tärkein keino huoltovarmuutta ja talouskriisejä koskevien sekä muiden riskien vähentämiseksi on kaikkien energialajien ja -muotojen mahdollisimman monipuolinen ja tasapuolinen hyödyntäminen sekä kaikinpuolinen pyrkimys energian säästämiseen ja sen tarkoituksenmukaiseen käyttöön. |
1.4 |
Mikään niistä vaihtoehdoista tai tekniikoista, jotka voivat osaltaan turvata tulevaisuuden energiahuoltoa, ei ole teknisesti täydellinen, ympäristön kannalta täysin haitaton, kaikkiin tarpeisiin riittävä tai potentiaaliltaan arvioitavissa riittävän pitkällä aikavälillä. Lisäksi sekä tavanomaisten että vaihtoehtoisten energiamuotojen nykyinen kehityssuunta ja kustannuskehitys osoittavat selvästi, että tulevaisuudessa energiaa tuskin on saatavissa enää yhtä edulliseen hintaan kuin sitä tähän asti on saatu fossiilisia energialähteitä, kuten öljyä, hiiltä ja maakaasua polttamalla (3). |
1.5 |
Näin ollen ennakoiva ja vastuuntuntoinen eurooppalainen energiapolitiikka ei voi perustua ajatukseen, että edellä mainitut tavoitteet täyttävä energiahuolto voidaan turvata vain muutamaa energiamuotoa hyödyntämällä. |
1.6 |
Pitkän aikavälin ympäristöystävällistä ja taloudellisesti kestävää energiahuoltoa ei siis ole turvattu Euroopassa eikä muuallakaan maailmassa (4). Avain mahdollisiin ratkaisuihin voi löytyä ainoastaan intensiivisen tutkimus- ja kehitystyön tuloksena. Tähän on kuuluttava myös koelaitosten rakentaminen, niiden tekninen ja taloudellinen koekäyttö sekä lopuksi tekniikan asteittainen markkinoille saattaminen. |
1.7 |
Lisäksi komitea on huomauttanut, että energiaongelmaa tulisi käsitellä nykyistä globaalimmin ja ajallisesti pitkäjänteisemmin, koska energiatalouden muutokset etenevät hitaasti ja koska ilmastoon vaikuttavien kaasujen (kasvihuonekaasujen) päästöt eivät ole pelkästään alueellinen vaan maailmanlaajuinen ongelma. Lisäksi on odotettavissa, että tulevaisuudessa, etenkin kuluvan vuosisadan toisella puoliskolla, tilanne vaikeutuu entisestään. |
1.8 |
Sekä luonnonvarojen vähenemiseen että päästöihin liittyvät ongelmat pahenevat nimittäin entisestään maailmanlaajuisen energiatarpeen ennustetun kasvun myötä: väestönkasvun sekä kehitysmaiden kiinnikuromisen seurauksena energiatarpeen ennustetaan kaksinkertaistuvan tai jopa kolminkertaistuvan vuoteen 2060 mennessä. Nykytiedon mukaan tähän huomattavaan lisätarpeeseen ei pystytä vastaamaan pelkästään parantamalla energiakäytön tehokkuutta tai säästämällä energiaa. |
1.9 |
Strategiat ja kehitysnäkymät on näin ollen suunnattava vuotta 2060 pidemmälle. |
1.10 |
Kuten komitea on aiemmin todennut, kyseiset ongelmat eivät kuitenkaan välity riittävästi kansalaisille, ja julkisuudessa esiintyy riskien ja mahdollisuuksien yli- ja aliarvioinnin välillä vaihtelevia mielipiteitä. |
1.11 |
Näin ollen ei myöskään ole vielä olemassa riittävän yhtenäistä maailmanlaajuista energiapolitiikkaa. Tämä tosiasia heikentää lisäksi EU:n tasapuolisia mahdollisuuksia maailmanlaajuisessa taloudellisessa kilpailussa. |
1.12 |
Jopa EU:n jäsenvaltioiden keskuudessa esiintyy erilaista asennoitumista energiaongelmaan. Kuitenkin sekä jäsenvaltioiden parissa että EU:n tasolla ollaan laajasti yksimielisiä siitä, että kaikkia vaihtoehtoja — muutamassa jäsenvaltiossa ydinenergiaa lukuun ottamatta — tulee kehittää (edelleen). Tähän tarkoitukseen sovelletaan lukuisia asianmukaisia T&K-ohjelmia ja muita, osittain jopa kumulatiivisia tukiohjelmia, sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla. |
1.13 |
EU:n erityinen tavoite edelliseen liittyen on lisätä uusiutuvien energiamuotojen käyttöä selkeästi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, mikä edistää myös ilmastonsuojelua. Tässä yhteydessä geotermisellä energialla on tärkeä rooli. |
2 Geoterminen energia ja maalämpö
2.1 |
Geotermisellä energiatuotannolla tarkoitetaan kaikkia tekniikoita, joilla hyödynnetään maapallon hyvin kuumasta sisuksesta maanpinnalle suuntautuvaa lämpövirtaa. Lämmönsiirtoaineena käytetään vettä (5) (nestemäisessä muodossa tai höyrynä). |
2.1.1 |
Lämpövirran tiheys on kuitenkin hyvin alhainen. Maanpinnan alla lämpötila kasvaa syvyyssuunnassa hyvin hitaasti: yleinen keskiarvo lämpötilan nousulle on noin 3 celsiusastetta sadalla metrillä. Geologista aluetta, jolla lämpötila kasvaa syvyyssuunnassa tätä jyrkemmin kutsutaan geotermiseksi anomaliaksi. |
2.1.2 |
Maanpintaa lähellä olevien kerrostumien lämpötalouteen voi vaikuttaa myös auringon säteily. Tätä ilmiötä kutsutaan maalämmöksi. |
2.2 |
Maaperän lämpöä hyödynnetään kahdella eri tavalla. |
2.2.1 |
Ensimmäinen tapa on lämmön hyödyntäminen lämmitystarkoitukseen. Lämmitykseen käytetään nykyisin EU:ssa noin 40 prosenttia energian kokonaistuotannosta, ja siihen riittää yleensä suhteellisen alhainen (veden) lämpötila (jo alle 100°C). |
2.2.1.1 |
Pelkästään lämmitystarkoitukseen käytetään mm. pystyputkistoa, jossa alapäästään suljetussa (2,5–3 km pitkässä) koaksiaaliputkessa kaksisuuntaisesti virtaavaan veteen siirtyy maksimissaan noin 500 kWth:n lämpöteho. |
2.2.1.2 |
Lähellä maanpintaa olevan maalämmön hyödyntämiseksi käytetään maalämpöpumppua rakennusten lämmittämiseen (noin 2 kWth — 2 MWth). Tässä käytetään lisäksi ”kylmäainetta” (6). Tästä tekniikasta on olemassa useampia muunnoksia, joissa putket voidaan asentaa metrin tai jopa useamman sadan metrin syvyyteen. |
2.2.2 |
Toinen tapa on sähköenergian tuottaminen, johon tarvitaan korkeampia (veden) lämpötiloja (esim. yli 120°C). Tässä lämmitettävä vesi johdetaan yleensä kahden suurehkon välimatkan päässä toisistaan sijaitsevan porausreiän kautta kaksisuuntaisesti maaperän läpi. Näin voidaan saavuttaa suurempia lämpötehoja, nimittäin noin 5–30 MWth. |
2.2.2.1 |
Mutta myös nämä (veden) lämpötilat ovat vielä alhaisia verrattuna (lämpöenergian muuttamiseksi sähköenergiaksi) tarvittavaan termodynaamiseen hyötysuhteeseen ja ottaen huomioon turbiinikierron vaatimat kiehumislämpötilat. |
2.2.2.2 |
Siksi turbiineissa käytetään mieluummin kiertoaineita, joilla on vettä alhaisempi kiehumislämpötila (kuten perfluoripentaania, C5F12). Tätä varten on kehitetty erityisiä turbiinitekniikoita kuten ORC-tekniikka (Organic Rankine Cycle) tai ns. Kalina-prosessi. |
2.2.3 |
Erityisen edullista on yhdistää molemmat käyttömuodot (sähkö ja lämpö) ja hyödyntää sähköntuotannossa käyttämättä jäänyt lämpö lämmitystarkoituksiin: näin saadaan samanaikaisesti lämmitys- ja sähköenergiaa. |
2.3 |
Jotta hyödynnettävää energiaa voitaisiin toimittaa erityisesti sähköntuotantoa varten, tarvitaan yleensä riittävässä — usean kilometrin — syvyydessä maanpinnan alla sijaitsevia lämpöesiintymiä. Tämä edellyttää teknisesti vaativia syväporauksia. |
2.3.1 |
Tällaisten laitosten käyttöönotto- ja käyttökulut kasvavat kuitenkin selkeästi sitä enemmän, mitä syvemmällä esiintymät ovat. Näin ollen on suunnitellun käyttötarkoituksen mukaan otettava huomioon poraussyvyys, hyötysuhde ja lämpöhyöty. |
2.4 |
Siksi hyödynnettäviä lämpöesiintymiä on aluksi etsitty lähinnä sellaisilla geologisilla alueilla, joissa esiintyy geotermisiä anomalioita. |
2.4.1 |
Merkittäviä geotermisiä anomalioita (esiintymiä, joilla on korkea entalpia (7)) esiintyy lähinnä vulkaanisesti erityisen aktiivisilla alueilla (Islanti, Italia, Kreikka, Turkki). Tällaisia hyvin entalpisia esiintymiä hyödynnettiin jo varhaishistoriassa kylpylöinä, ja niitä on käytetty noin sadan vuoden ajan myös sähköntuotantoon (Larderello, Italia, 1904). |
2.4.2 |
Sen sijaan vähäisempiä geotermisiä anomalioita (lievästi entalpisia hydrotermaalisia esiintymiä), joissa lämpötila kasvaa syvyyden myötä vain hieman keskimääräistä enemmän, on tektonisesti aktiivisilla alueilla (Ylä-Reinin hauta, Tyrrhenanmeri, Egeanmeri jne.) sekä hyvin usein vettä sisältävissä sedimenteissä (pannoninen allas Unkarissa ja Romaniassa, Pohjois-Saksa — Puola -allas). |
2.5 |
Koska geotermisiä anomalioita esiintyy vain harvassa, on 80-luvun puolivälistä lähtien yritetty hyödyntää entistä enemmän ”tavanomaisiin” geologisiin muodostelmiin varastoitunutta lämpöä, jotta voitaisiin tyydyttää paremmin hyötyenergian kasvavaa tarvetta ja sopeuttaa lämmön ja/tai energian tarjontaa paremmin alueellisiin tarpeisiin. |
2.5.1 |
90-luvulla energiatuotannossa ryhdyttiin ensisijaisesti saksankielisissä maissa hyödyntämään muita kuin geotermisiin anomalioihin liittyviä esiintymiä. Sähköenergian tuotantoon on ryhdytty Altheimissa ja Bad Blumaussa (Itävalta) sekä Neustadt-Glewessa (Saksa) vasta neljän viime vuoden aikana. |
2.5.2 |
Tämä edellyttää vähintään 2,5 kilometrin, mieluiten jopa 4–5 km:n tai syvempiä porauksia. |
2.6 |
Menetelmän etuihin kuuluu, että
|
2.7 |
Menetelmän haittana on kuitenkin, että
|
3 Nykytilanne
3.1 |
Pääasiallisesti syvällä olevia esiintymiä hyödyntävässä geotermiassa on kyse kolmesta eri tekniikasta — jotka vaativat yleensä ainakin kaksi porausta (dubletti) (8) — tai niiden muunnelmasta:
Tämän lisäksi kehitetään maanpinnan yläpuolisia lämmönsiirto- ja hyödyntämistekniikoita (9). |
3.2 |
EU:ssa — lähinnä geotermisiin anomalioihin pohjautuvien ja enimmäkseen Italiassa sijaitsevien — geotermisten laitosten sähköntuotantokapasiteetti on nykyään noin 1 GWel, eli noin 2 promillea sähkön kokonaistuotannosta EU:ssa. Välitöntä lämmityskäyttöä varteen on nykyisin hyödynnettävissä noin 4 GWth:n teho. Nykykehitykseen perustuvien arvioiden mukaan se noussee vuoteen 2010 mennessä kuitenkin jo vähintään 8 gigawattiin. |
3.3 |
Kumpikaan käyttömuoto ei siis vielä anna määrällisesti merkittävää panosta EU:n energiatuotantoon, ja jopa niiden osuus käytössä olevista uusiutuvista energiamuodoista on vielä hyvin pieni. |
3.4 |
Geotermisen energian hyödyntäminen on viime vuosina kuitenkin kasvanut selkeästi sekä jäsenvaltioiden sisäisten että EU-tason tukien ansiosta. Kun kyse on korkeintaan muutaman kymmenen megawatin lämpötehosta, geotermia edistää osaltaan myös hajautettua energiatuotantoa. |
3.5 |
Komitea pitää tukia täysin oikeutettuina. Tässäkin on kyse enimmäkseen koelaitoksista, joissa on tarkoitus kokeilla ja kehittää edelleen erilaisia menetelmiä. |
3.6 |
Sellaisilla alueilla, joilla ei esiinny geotermisiä anomalioita, sähköntuotannon kilowattituntikohtaiset kustannukset ovat nykyisin noin puolet aurinkoenergiaan ja kaksinkertaiset tuulienergiaan verrattuna, ja tämän kustannustason saavuttaminen edellyttää useimmiten yhtäaikaista lämmön ja sähkön tuotantoa. |
3.6.1 |
Kuten edellä on todettu, geoterminen energiatarjonta voidaan kuitenkin sopeuttaa pitkälti kysyntään, mikä on eduksi, kun uusiutuvien energiamuotojen osuus energiamarkkinoista kasvaa. Silloin tuuli- ja aurinkoenergian tehovaihtelut vaativat säätely- ja tasaustoimien lisäämistä. Todennäköisesti on viime kädessä pakko turvautua energiaa kuluttaviin ja kalliisiin varastointiaineisiin, kuten vetyyn. |
4 Tuleva kehitys ja suositukset
4.1 |
Mikäli geotermiatekniikan käyttöä pystytään laajentamaan geotermisten anomalioiden (ks. myös kohdat 2.4 ja 2.5) ulkopuolellekin, geoterminen energia voi hyvinkin muodostaa merkittävän osan ympäristöystävällistä ja kestävää energiahuoltoa (ks. myös kohta 4.13). |
4.2 |
Potentiaalin käyttöön ottamiseksi ja kehittämiseksi tarvitaan taloudellisesti kannattavaan sähköntuottoon vähintään 4–5 kilometrin syvyyteen ulottuvia porauksia, jotta päästään käsiksi niihin (kivi)kerrostumiin, joissa vallitsee 150 celsiusasteen vähimmäislämpötila. Lisäksi näitä kivikerrostumia on käsiteltävä (stimuloitava) riittävän lämmönvaihdon takaamiseksi kuuman kiven ja luonnollisesti esiintyvän tai paikalle johdetun veden välillä sekä riittävän vesivirran mahdollistamiseksi. |
4.2.1 |
Pelkkään lämmöntuotantoon (lämmitystarkoituksiin) riittää sitä vastoin (ks. myös kohta 2.2.1.1) myös matalampi, esimerkiksi 2–3 kilometrin poraussyvyys. |
4.3 |
Tällaisia teknologioita kehitetään ja kokeillaan jo useissa, keskenään geologisesti erilaisissa paikoissa EU:ssa (esim. Soultz-sous-Forêts, Groß Schönebeck). Alan laajentamismahdollisuudet liittyvät sijainnista mahdollisimman pitkälle riippumattomien ja siten vientikelpoisten hyödyntämisteknologioiden kehittämiseen. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää kuitenkin huomattavaa T&K-panosta. |
4.4 |
Yhtäältä alkutekijöissä olevia tekniikoita on kehitettävä käyttöasteelle saakka ja varmennettava edellä mainitut edellytykset geotermisen energian kestävälle hyödyntämiselle. |
4.4.1 |
Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää selvittää, täyttääkö tällainen stimuloitu esiintymä todellakin riittävän kestävyyden asettamat hydrauliset ja termodynaamiset ehdot. |
4.5 |
Toisaalta myös yksittäisiä prosessivaiheita on vähitellen parannettava ja rationalisoitava niin pitkälle, että kyseisen energiamuodon hyödyntämisestä tulee kilpailukykyinen (ks. jäljempänä). Tämä edellyttää asianmukaista tutkimus- ja kehitystyötä (ks. kohta 1.6) sekä markkinoiden valmistelua tuotantokustannusten säästämiseksi. |
4.6 |
Keskipitkällä aikavälillä geotermisen energian kilpailukyky tarkoittaa, että sen hyödyntäminen voi kilpailla kustannusten suhteen tuulienergian kanssa. Tällainen tilanne on odotettavissa, koska tuulienergian haittapuolet nousevat yhä selkeämmin esille. Nämä haittapuolet koskevat tuulienergian hyvin vahvasti vaihtelevaa tarjontaa (joka tunnetusti johtaa huomattaviin sekundaarikustannuksiin ja muualla tapahtuviin päästöihin), asukkaisiin ja maisemaan kohdistuvaa haittaa sekä myös kasvavaa korjaus- ja huoltotarvetta. Myös kuluttajien tai julkisen sektorin kustannusrasite on otettava huomioon kokonaisarviossa. |
4.7 |
Pitkällä aikavälillä ja kun otetaan huomioon öljyn ja maakaasun todennäköisesti edelleen nousevat hinnat (ja varojen rajallisuus), esille nousee kysymys geotermisen energian yleisestä kilpailukyvystä. Kyse on siis siitä, voiko tämän energian hyödyntäminen — kaikkien energian muuntamistekniikoiden ulkoiset kustannukset huomioon ottaen — pitkällä aikavälillä kehittyä kilpailukykyiseksi vaihtoehdoksi, joka ei tarvitse tukia eikä markkinoita vääristävää erikoisasemaa, ja jos, niin kuinka nopeasti. |
4.8 |
Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää kuitenkin (10), että
|
4.9 |
Komitea toteaa tyytyväisenä, että alalla on jo ryhdytty laajoihin toimiin. Komitea kannattaa varauksettomasti komission meneillään olevia ja suunnittelemia T&K-hankkeita sekä sen aikomusta vahvistaa edelleen selkeästi asianomaisia toimiaan seuraavassa T&K-puiteohjelmassa. Komitea pitää myös myönteisinä jäsenvaltioiden asianomaisia T&K-ohjelmia sekä niiden pyrkimyksiä helpottaa ja kannustaa jo nyt tukitoimin kokeellista markkinoille saattamista. |
4.10 |
Komitea toistaa tässä yhteydessä aikaisemman suosituksensa lisätä eurooppalaisen tutkimusalueen onnistumismahdollisuuksia kattavan, avoimen, koordinoidun ja kaikkien kumppaneiden edistämän energiatutkimusstrategian avulla, josta tulisi lisäksi tehdä oleellinen osa seitsemättä T&K-puiteohjelmaa ja Euratom-ohjelmaa. |
4.11 |
Sen tulisi sisältää myös tarvittavat T&K-toimet geotermisen energian kehittämiseksi ja sen aseman parantamiseksi, kunnes muutenkin muuttuvilla energiamarkkinoilla voidaan arvioida paremmin kyseisen teknologian pitkän aikavälin kustannuskehitys ja sen todelliset mahdollisuudet. |
4.12 |
Lisäksi komitea suosittelee, että kaikki — siis myös tähän asti ainoastaan kansallisella tasolla rahoitetut — geotermiaa koskevat T&K-ohjelmat liitetään avoimen koordinoinnin mukaisesti mahdollisimman tiiviisti eurooppalaiseen tutkimusohjelmaan ja edistetään näin myös eurooppalaista yhteistyötä. |
4.13 |
Tässä yhteydessä komitea näkee myös uusille jäsenvaltioille tarjoutuvan tilaisuuden osallistua EU:n T&K-ohjelmaan. Näissä maissa odotettavissa olevia energiajärjestelmien uudistuksia tulisi hyödyntää asianomaisten koe- ja esittelylaitosten asentamiseksi. |
4.14 |
Komitea suosittelee lisäksi, että komissio pyrkii yhdenmukaistamaan markkinoille saattamiseen liittyvät tehokkaat tukitoimet (esim. uusiutuvia energiamuotoja suosiva lainsäädäntö) EU:ssa mahdollisimman pitkälle, jotta aluksi ainakin geotermiatekniikan alalla EU:n laajuinen tasapuolinen kilpailu samankaltaisten tekniikoiden välillä olisi mahdollista. |
4.15 |
Koska geotermia tarjoaa erinomaisen mahdollisuuden hyödyntää energiaa samanaikaisesti lämmitystarkoituksiin ja sähköntuotantoon, komitea suosittelee lisäksi, että komissio edistää myös tarvittavien lämpöverkkojen ja lämmön talteenoton luomista. |
5 Tiivistelmä
5.1 |
Geotermisellä energiatuotannolla tarkoitetaan kaikkia tekniikoita, joilla hyödynnetään maapallon hyvin kuumasta sisuksesta maanpinnalle suuntautuvaa lämpövirtaa. |
5.2 |
Tämä koskee ensisijaisesti lämmitysenergian tuotantoa, mutta myös sähkön tai molempien energiamuotojen yhtäaikaista tuottamista. |
5.3 |
Geotermistä energiaa tuotetaan jo alueilla, joilla esiintyy geotermisiä anomalioita, mutta sen suhteellinen osuus energian kokonaistuotannosta on hyvin pieni. |
5.4 |
Käyttämällä tekniikoita, jotka soveltuvat myös geotermisesti anomaalien alueiden ulkopuolella sovellettaviksi, geotermisen energian tuotanto voi muodostaa merkittävän osan kestävää energiahuoltoa nimenomaan perusenergian tuotannon alalla. Tämä edellyttää kuitenkin 4-5 kilometrin syvyyteen ulottuvia porauksia sekä ”stimulaatiotoimenpiteitä”. |
5.5 |
Lupaavia kehitysmahdollisuuksia on kuitenkin olemassa myös maanpinnan läheisyydessä olevan maalämmön hyödyntämisessä lämmitys- ja ilmastointitarkoituksiin maalämpöpumppujen avulla. |
5.6 |
Mahdollisuus tuottaa perusenergiaa erottaa geotermian teholtaan vaihtelevista menetelmistä (kuten tuuli- ja aurinkoenergiasta), joissa on entistä enemmän turvauduttava säätely-, tasaus- ja varastointitekniikoihin. Lisäksi sen maa-alan tarve ja maisemavaikutukset ovat suhteellisen pienet, eikä se kohtaa yhtä suurta vastustusta paikallisten asukkaiden parissa. |
5.7 |
Komitea toistaa suosituksensa lisätä eurooppalaisen tutkimusalueen onnistumismahdollisuuksia kattavan energiatutkimusstrategian avulla. |
5.8 |
Strategian tulisi sisältää myös geotermisen energian kehittämiseksi tarvittavat T&K-toimet, joilla jatketaan ja vahvistetaan asianmukaisesti jo toteutettavia ohjelmia. |
5.9 |
Komitea suosittelee, että tähän asti ainoastaan kansallisella tasolla rahoitetut geotermiaa koskevat T&K-ohjelmat liitetään avoimen koordinoinnin mukaisesti kyseiseen eurooppalaiseen tutkimusohjelmaan ja sen integroituihin toimiin. |
5.10 |
Komitea suosittelee, että kaikissa jäsenvaltioissa luodaan asteittain alenevia alkuvaiheen kannusteita ja säännöksiä markkinoille saattamiselle (esim. uusiutuvia energiamuotoja suosiva lainsäädäntö) ja yksityisten investointien lisäämiseksi, jotta ajallisesti rajoitetusti tuetun energian käyttöönotto ja myynti tulee houkuttelevaksi. Tavoitteena on edistää näin myös näiden energiamuotojen taloudellisten mahdollisuuksien tutkimista, parantamista ja arviointia. |
5.11 |
Komitea suosittelee, että kyseiset tukitoimet yhdenmukaistetaan EU:ssa niin pitkälle, että EU:n laajuinen tasapuolinen kilpailu on mahdollista geotermiatekniikan alalla. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Energiaa ei kuluteta, vaan sitä ainoastaan muunnetaan ja samalla hyödynnetään. Tämä tapahtuu soveltuvien muuntoprosessien avulla, kuten hiilen polttamisella, tuulivoiman muuntamisella sähköksi tai ydinfissiolla (energian säilyvyys; E=mc2). Kuitenkin puhutaan myös energiahuollosta, energiantuotannosta ja energiankulutuksesta..
(2) ”Uusiutuvien energiamuotojen edistäminen: toimintakeinot ja rahoitusvälineet”, ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla”, ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi (Euratom), jossa määritellään perusvelvollisuudet ja yleiset periaatteet ydinlaitosten turvallisuuden suhteen” ja ”Ehdotus käytetyn polttoaineen ja radioaktiivisen jätteen käsittelyä koskevaksi neuvoston direktiiviksi (Euratom)”, ”Ydinvoiman merkitys sähköntuotannossa”, ”Fuusioenergia”.
(3) Polttamista on tulevaisuudessa rajoitettava entistä enemmän paitsi luonnonvarojen vähentymisen vuoksi myös hiilidioksidipäästöjen takia (Kioto!).
(4) Yleisestä ongelmasta varoittavia merkkejä ovat koetut öljykriisit (esimerkiksi vuosina 1973 ja 1979), öljyn nykyinen hinnan-nousu sekä nykyinen talouden ja ympäristön välisiä jännitteitä kuvaava kiista päästötodistusten myöntämisestä.
(5) Ks. kuitenkin 2.2.1.2 ja 2.2.2.2.
(6) Tulevaisuudessa esim. hiilidioksidi.
(7) Termodynamiikassa käytetyllä entalpia-käsitteellä tarkoitetaan systeemin lämpösisältöä, joka määritellään sisäisen energian ja paineen ja tilavuuden tulon summana.
(8) Vrt. kuitenkin kohdassa 2.2.1.1 mainittu pystyputkisto ja kohdassa 2.2.1.2 mainittu maalämpöpumppu.
(9) Vrt. kohdassa 2.2.2.2 mainittu turbiinikierto.
(10) Ks. lausunto aiheesta ”Uusiutuvien energiamuotojen edistäminen: toimintakeinot ja rahoitusvälineet”.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/28 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus eurooppalaisen satelliittinavigointijärjestelmän rakennus- ja käyttöönottovaiheen sekä käyttövaiheen toteuttamisesta”
KOM(2004) 477 lopullinen — 2004/0156 COD
(2005/C 221/06)
Neuvosto päätti 16. marraskuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 156 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Virgilio Ranocchiari.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 134 ääntä puolesta ja 3 pidättyi äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
ETSK on alusta lähtien seurannut eurooppalaisen Galileo-satelliittinavigointi- ja satelliittipaikannusohjelman syntymistä ja kehittymistä. Komitea toteaa ohjelman keskeisen strategisen merkityksen unionin kilpailukyvylle sekä sen innovatiiviset taloudelliset, sosiaaliset ja työllistävät vaikutukset. Lisäksi Galileo-ohjelmalla voidaan parantaa elämänlaatua kansalaisyhteiskunnassa (1). ETSK on myös tähdentänyt Galileo-yhteisyrityksen perustamisesta lähtien (2), että yksityissektorin on osallistuttava järjestelmän kehittämiseen ja käyttöön, sekä vakuuttanut tukevansa hanketta jatkuvasti sen kehittämis- ja käyttövaiheissa (3). |
1.2 |
ETSK korostaa aiheesta äskettäin antamassaan lausunnossa (4), että ”Galileo-ohjelma (– –) on vihdoin päässyt todelliseen käynnistysvaiheeseen sen jälkeen kun ESA:n neuvostossa päästiin 26. toukokuuta 2003 sopimukseen järjestön jäsenvaltioiden rahoitusosuuksista”, ja toteaa, että ”Galileo-ohjelma on merkittävä haaste Euroopan unionille, sen riippumattomuudelle, sen tekniselle ja tieteelliselle kapasiteetille, sen taloudelle ja erityisesti sen avaruus(– –)alan toiminnalle”. |
2 Nykytilanne ja odotettu kehitys
2.1 |
On muistettava, että Galileo-ohjelmassa on neljä kehitysvaihetta:
|
2.2 |
Määrittelyvaiheen jälkeen toukokuussa 2002 perustettiin neljäksi vuodeksi Galileo-yhteisyritys, jotta huolehditaan ”Galileo-ohjelman tutkimus-, kehittämis- ja esittelyvaiheen hallinnon yhtenäisyydestä ja varainhoidon valvonnasta sekä [käytetään] tätä tarkoitusta varten ohjelmalle myönnettyjä varoja”. |
2.3 |
Asetuksella N:o 1321/2004 (5), jolla perustettiin maailmanlaajuisen satelliittinavigointijärjestelmän (GNSS) Euroopan valvontaviranomainen, sekä yhteisellä toiminnalla 2004/552/YUTP (6) — jotka molemmat hyväksyttiin 12. heinäkuuta 2004 — on myös toteutettu järjestelmän toimintarakenteita, joiden avulla varmistetaan ohjelmiin liittyvien julkisten etujen valvonta sekä Galileo-järjestelmän turvallisuus ja suojelu. |
2.4 |
Kansainvälisellä tasolla Euroopan unioni ja Yhdysvallat pääsivät 26. kesäkuuta 2004 nelivuotisten neuvottelujen jälkeen erittäin merkittävään sopimukseen Galileo- ja GPS-järjestelmistä (7). Sopimus koskee kyseisten satelliittinavigointi- ja -paikannusjärjestelmien tarjoamien palvelujen sekä niihin liittyvien sovellutusten edistämistä, toimittamista ja hyödyntämistä täysin yhteensopivasti ja yhteentoimivasti. Kyseisten kahden järjestelmän on määrä toimia rinnakkain ilman signaalien välistä häirintää. Näin Galileosta voi tulla maailmanlaajuinen avointen signaalien standardi siviili- ja kaupallisiin tarkoituksiin käytettävissä GNSS-järjestelmissä (puolustusvoimat hallinnoi GPS-järjestelmää). Lisäksi Galileo tulee nykyisten GPS-järjestelmän käyttäjien ulottuville, ja siitä voi muodostua houkutteleva vaihtoehto yhden vastaanottimen ansiosta. |
2.5 |
Kansainvälisen tason toimia edustaa myös Israelin kanssa 13. heinäkuuta 2004 allekirjoitettu yhteistyöpöytäkirja. Myös Kiinan kanssa on allekirjoitettu yhteistyöpöytäkirja 30. lokakuuta 2003. Jonkin aikaa on käyty neuvotteluja yhteentoimivuuden saavuttamiseksi venäläisen Glonass-järjestelmän (8) kanssa. Neuvotteluissa on jo edistytty etenkin taajuuksien hankkimisen ja venäläisten kantorakettien käytön suhteen. Yhteistyösopimusneuvottelut Venäjän federaation, Ukrainan ja Intian kanssa ovat myös edenneet pitkälle. Lisäksi on jo luotu yhteyksiä Australiaan, Brasiliaan, Meksikoon ja Etelä-Koreaan. Myös Sveitsi, Norja ja Kanada tarkastelevat mahdollisuutta osallistua rahoitukseen. |
2.6 |
Välimeren alueen osalta käynnistettiin Valenciassa huhtikuussa 2002 kokoontuneessa ulkoministerien Euro–Välimeri-konferenssissa toimintasuunnitelma, johon sisältyy Välimeren alueen satelliittinavigointi- ja -paikannusjärjestelmiä koskeva yhteistyö. Galileo-yhteisyritys käynnisti äskettäin Kairossa EU:n ja Välimeren alueen paikallista GNSS-järjestelmää koskevan esittely-, koulutus- ja koordinointihankkeen, jonka tarkoituksena on tutkia yhteistyössä Välimeren alueen kumppanuusmaiden kanssa Galileo-järjestelmää edeltäneen geostationaarisen EGNOS-satelliitin (9) vaikutusta. |
2.7 |
Galileo-järjestelmä tarjoaa täysimittaisesti toimiessaan viisi palvelutasoa:
|
2.8 |
Galileo-järjestelmän käyttö ja hallinnointi siviilitarkoituksiin sekä etupäässä kaupalliset ja ammatilliset sovellutukset huomioon ottaen komissio katsoo, että sen potentiaaliset markkinat saattavat vuonna 2010 olla noin kolme miljardia vastaanotinta. Vuosittaisen investointien tuoton arvioidaan olevan noin 250 miljardia euroa. Lisäksi perustetaan uusia yrityksiä, ja ne luovat satoja tuhansia korkeaa ammattitaitoa vaativia työpaikkoja, joista yli 150 000 Eurooppaan. |
2.9 |
Galileo-yhteisyritys päätti syyskuussa 2004 kilpailuun perustuvan neuvotteluvaiheen. Se on saanut lopulliset ehdotukset kahdelta toimilupaa hakeneelta yhteenliittymältä (Eurely (11) ja Inavsat (12)) ja arvioi niitä lopullisesti kolmen kriteerin perusteella. Kriteerit ovat liikkeenjohto- ja rahoitusvalmiudet, tekniset valmiudet sekä oikeudelliset ja sopimustekniset näkökohdat. |
2.10 |
Sen jälkeen kun Galileo-yhteisyritys on esittänyt asiaa koskevan raporttinsa komissiolle ja kun komissio on laatinut tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle (13) siirtymisestä käyttöönotto- ja käyttövaiheeseen, yhteisyritys saa toimeksiantonsa mukaisesti ”tarvittavat poliittiset suuntaviivat ohjelman seuraavien vaiheiden julkisesta rahoituksesta ja julkisen palvelun tehtävistä sekä etenkin tehtävien määritelmät”. Yhteisyritys voi näin ollen ehdottaa valvontaviranomaiselle toimilupasopimuksen allekirjoittamista. Valvontaviranomainen on toimiluvan myöntävänä viranomaisena vastuussa sopimuksen täytäntöönpanosta asetuksen (EY) N:o 1321/2004 nojalla. |
2.11 |
Komitea on huolissaan siitä, että edellä mainittu menettely saattaa osoittautua liian monimutkaiseksi ja että siihen voi sisältyä päällekkäisyyksiä ja kaksinkertaista valvontaa, mikä ei helpota eikä selkeytä menettelyä. |
2.12 |
Lisäksi tässä lausunnossa käsiteltävässä asetusehdotuksessa säädetään, että valvontaviranomaiset, jotka määritellään asetuksen (EY) N:o 1321/2004 nojalla satelliittinavigointiohjelmiin liittyviä julkisia etuja valvovaksi yhteisön virastoksi, perustetaan vasta vuonna 2005. |
3 Euroopan komission ehdotus
3.1 |
Komitean lausunnossa käsiteltävällä asetusehdotuksella vastataan tarpeeseen laatia erityinen oikeusväline, jolla varmistetaan ohjelmalle itsenäinen budjettikohta ja tehostetaan Galileo-ohjelman varainhoitoa ja valvontaa käyttöönotto- ja käyttövaiheissa myös toimiluvan haltijaan nähden. |
3.2 |
Ehdotetulla asetuksella pyritään siis määrittelemään yhteisön rahoitusosuutta koskevat säännöt ohjelman käyttöönotto- ja käyttövaiheissa. Asetusehdotuksessa keskitytään seuraaviin seikkoihin: |
3.2.1 |
Yhteisön on varmistettava yhdenmukaiset puitteet yhteisön myöntämille varoille sekä varoille, jotka toimiluvan haltijan saa
|
3.2.2 |
On varmistettava valvontaviranomaisten asianmukainen institutionaalinen hallinto- ja valvontajärjestelmä. |
4 Yleistä
4.1 |
ETSK katsoo, että eri palvelutasojen tarjonnan teknisiä näkökohtia tulisi välittömästi tarkentaa. Näin varmistetaan avoimet standardit, joiden ansiosta palvelut ovat muiden palvelujen tarjoajien ja innovatiivisten palvelujen ulottuvilla, sekä vältetään uusia, etenkin pieniä toimijoita koskevat keinotekoiset esteet tai korkeat maksut. |
4.2 |
Budjettikehyksen asianmukaisuuden suhteen ETSK toivoo, että yhteisön talousarvion uudet rahoitusnäkymät hyväksytään mahdollisimman pian. Komitea tukee komission pyyntöä luoda Galileo-ohjelmaa varten erityinen ja itsenäinen budjettikohta, jossa ohjelmalle myönnetään miljardin euron rahoitus. Komitea kehottaa lisäämään määrärahoja asianmukaisesti, jotta varmistetaan EGNOS-järjestelmän kehittäminen ja liittäminen Galileo-ohjelmaan. ETSK:n mielestä on myös asianmukaista, että GNSS-järjestelmien satelliittipaikannuksen tutkimustoiminta sisältyy tutkimus-, kehittämis- ja esittelytoiminnan seitsemänteen puiteohjelmaan ja että sitä rahoitetaan puiteohjelmasta. |
4.3 |
ETSK pohtii myös sitä, miten budjettikehykseen liitetään niiden unionin ulkopuolisten maiden elinten mahdollinen julkinen rahoitus, jotka ovat ilmaisseet aikeensa osallistua Galileo-ohjelman rahoitukseen. |
4.4 |
ETSK panee merkille, että budjettikehys tarjoaa toimiluvan haltijalle etuja, jotka aiheutuvat sen tehtävästä palvelujen tarjoajana sekä sen käyttöön maksutta asetettujen järjestelmän osien lisenssimaksuista ja tekijänoikeusmaksuista (IPR) (14). ETSK on huolissaan siitä, että toimiluvan haltijalle luodaan näin mahdollisesti ennakkoon määräävä tai monopoliasema, mikä saattaa johtaa kilpailun vääristymiin ja vapaiden markkinoiden rajoituksiin. |
4.5 |
Yhteisön virastolle (maailmanlaajuisen satelliittinavigointijärjestelmän Euroopan valvontaviranomaiselle) tehtäväksi annettua hallintoa ja valvontaa koskevan institutionaalisen rakenteen asianmukaisuuskysymyksestä komitea korostaa seuraavaa: |
4.5.1 |
Euroopan avaruusjärjestö ei ole edustettuna Euroopan GNSS-valvontaviranomaisen hallintoneuvostossa, vaikka se on mukana nykyisen yhteisyrityksen hallintoneuvostossa. |
4.5.2 |
Galileo-yhteisyritys siirtää hallinto- ja valvontavastuun Euroopan GNSS-valvontaviranomaiselle. Valvontaviranomainen hoitaa Galileo-ohjelman varoja, myöntää toimiluvat, valvoo sopimusvelvoitteiden noudattamista, antaa toimiluvan haltijalle oikeudet käyttää omaisuutta toimiluvan voimassaolon ajan, hoitaa EGNOS-operaattorin kanssa tehtyä sopimusta, koordinoi jäsenvaltioiden aloitteita, jotka koskevat järjestelmän toiminnan edellyttämiä taajuuksia, takaa, että järjestelmän osat on varmennettu asianmukaisesti, sekä valvoo turvallisuusmääräysten, myös yhteiseen toimintaan 2004/552/YUTP sisältyvien määräysten, noudattamista. |
4.5.3 |
ETSK ilmaisee huolensa erittäin arkaluonteisen siirtymävaiheen johdosta, kun toukokuussa 2006 toimintansa lopettava yhteisyritys siirtää vastuunsa uudelle Euroopan GNSS-valvontaviranomaiselle, jonka on määrä alkaa toimia vuoden 2005 puolivälissä. |
4.5.4 |
Komitea suosittaakin komissiolle ja neuvostolle, että ne valvovat siirtymävaihetta sekä yhteisyrityksen ja valvontaviranomaisen välistä ”rinnakkaiseloa”. |
4.5.5 |
Yhteisen toiminnan 2004/552/YUTP määräyksissä sekä Euroopan GNSS-valvontaviranomaisen perustavassa asetuksessa, jossa säädetään järjestelmän suoja- ja turvallisuuskomitean perustamisesta, tarkastellaan Galileo-ohjelman sisäisiä turvallisuuskysymyksiä. ETSK:n mielestä Galileo-järjestelmän ja muiden tämänhetkisten eurooppalaisten aloitteiden, kuten GMES-järjestelmän (Global Monitoring for Environment and Security), etsintä- ja pelastuspalveluja koskevan COSPAS-SARSAT -järjestelmän (15), oikeudellisten ja sisäasioiden verkostojen, Grid-multimediaverkoston jne., välisiä yhteyksiä tulisi syventää. |
4.5.6 |
ETSK korostaa, kuten jo aiemminkin esittämissään lausunnoissa (16), että turvallisuuskysymysten yhteydessä on käsiteltävä myös yksityisyyden ja henkilötietojen suojaa ja että asian hoitaminen on mahdollisuuksien mukaan annettava Euroopan perusoikeusvirastolle (17) tai perustettava asianmukainen neuvoa-antava elin. Ei vaikuta riittävältä, että Euroopan GNSS-valvontaviranomaisen perustamista esittävän asetuksen 19 artiklassa viitataan asetukseen (EY) N:o 45/2001. Jos halutaan varmistaa Galileo-järjestelmän menestys ja kansalaisyhteiskunnan sille antama täysi tuki, on yksityisyyden ja henkilötietojen asianmukaisen suojelun varmistaminen komitean mielestä yhtä tärkeä seikka kuin turvallisuuskysymykset. |
4.5.7 |
Kansalaisyhteiskunnan osallistumista ajatellen ETSK panee merkille, että Galileo-ohjelman kaltainen Euroopalle hyvin merkittävä aloite on edelleen lähes tuntematon useimmille Euroopan kansalaisille. ETSK toivookin, että unionin toimielimet käynnistävät yhdessä jäsenvaltioiden hallitusten kanssa mahdollisimman pian tiedotus- ja valveuttamiskampanjan, jonka avulla tehdään tunnetuksi kyseistä Euroopan teollisuuden ja tutkimustoiminnan huipputuotetta ja parannetaan sen arvostusta sekä vakuutetaan Euroopan kansalaisille, että heidän yksityisyyttään kunnioitetaan ja suojellaan. |
5 Erityistä
5.1 |
Edellä esitetyn johdosta ETSK suosittaa, että ehdotetun asetuksen johdanto-osan perustelukappaleita täydennetään seuraavasti: |
5.1.1 |
Uusi perustelukappale 3 a: ”Kun ajatellaan ohjelman mahdollisia vaikutuksia Euroopan kansalaisten elämään, komissio varmistaa, että Euroopan perusoikeuksien virasto tai vaihtoehtoisesti tilapäinen neuvoa-antava elin huolehtii yksityisyyden ja henkilötietojen suojelusta Galileo-ohjelman palvelujen yhteydessä. Näin varmistetaan kehityksen avoimuus sekä jatkuva vuoropuhelu mahdollisten käyttäjien ja kansalaisyhteiskunnan kanssa.” |
5.1.2 |
Lisätään perustelukappaleeseen 12 seuraavaa: ”Näin varmistetaan samalle budjettikohdalle suunnatut yhteisön lisävarat EGNOS-järjestelmän kehittämiseksi ja integroimiseksi Galileo-ohjelmaan sekä luodaan tutkimus-, kehittämis- ja esittelytoiminnan seitsemännessä puiteohjelmassa riittävästi toimintavaraa ja resursseja satelliittinavigointia ja nykyisten verkkojen integrointia varten.” |
5.1.3 |
Uusi perustelukappale 13 a: ”Komissio ja neuvosto varmistavat, että Galileo-yhteisyrityksen ja uuden Euroopan GNSS-valvontaviranomaisen välinen siirtymäprosessi on täysin avoin. Näin vältetään mahdollisia päällekkäisyyksiä, toiminnan myöhästymisiä tai vieläkin pahempaa — markkinarajoituksia.” |
5.1.4 |
Uusi perustelukappale 14 a: ”Jos unionin ulkopuoliset maat osallistuvat Euroopan GNSS-valvontaviranomaisen rahoitukseen tai antavat siihen muulla tavoin panoksensa, komission on valvottava, että se tapahtuu vastavuoroisten intressien mukaisesti ja olemassa olevaa tasapainoa kunnioittaen ja että neuvosto ja Euroopan parlamentti hyväksyvät asianomaiset sopimukset.” |
6 Päätelmät
6.1 |
ETSK vahvistaa tukevansa täysin Galileo-ohjelmaa ja sen kahden viimeisen kehitysvaiheen toteuttamisen nopeuttamista, jotta ohjelma olisi täysin toimintakykyinen vuonna 2008. |
6.2 |
ETSK kehottaa komissiota arvioimaan etukäteen niitä toimiluvan haltijan saamia lisäetuja, jotka aiheutuvat palvelujen tarjoamisesta ja tekijänoikeuksista, sekä levittämään selkeää ja täsmällistä tietoa arvioinnin tuloksista. |
6.3 |
ETSK katsoo, että on tapahtunut merkittävää edistystä pyrittäessä luomaan maailmanlaajuinen infrastruktuuri. Tässä yhteydessä on mainittava etenkin EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyösopimus, jonka tarkoituksena on varmistaa maailmanlaajuisten satelliittinavigointi- ja paikannusjärjestelmien täysimittainen yhteensopivuus ja yhteentoimivuus. |
6.4 |
ETSK korostaa Kiinan ja Israelin kanssa tehtävän kansainvälisen yhteistyön merkitystä ja katsoo, että on ponnisteltava kaikin tavoin, jotta Sveitsin, Norjan, Venäjän federaation, Ukrainan, Intian, Australian, Meksikon, Brasilian ja Etelä-Korean kanssa päästäisiin sopimukseen yhteisiä intressejä koskevista seikoista. Komitea katsoo, että Välimeren alueelle tulisi antaa erityisasema, sillä siellä voidaan jo hyödyntää EGNOS-järjestelmän palveluja. Alue on myös strateginen Euroopan rauhan, vakauden ja kestävän kehityksen kannalta. |
6.5 |
ETSK on vakuuttunut siitä, että ohjelman avaaminen unionin ulkopuolisille maille vahvistaa merkittävästi Euroopan unionin politiikan ulkoista ulottuvuutta. |
6.6 |
ETSK toivoo, että Euroopan komissiolla olisi käytettävissään budjettikohta, jonka avulla voitaisiin käynnistää tiedotus- ja valveuttamiskampanja, jotta voitaisiin tehdä tunnetuksi kyseistä Euroopan teollisuuden ja tutkimustoiminnan huipputuotetta ja parantaa sen arvostusta sekä vakuuttaa Euroopan kansalaisille, että heidän yksityisyyttään kunnioitetaan ja suojellaan. |
6.7 |
ETSK toivoo, että sen edellä esittämät kannanotot ehdotetun asetuksen johdanto-osan perustelukappaleisiin otettaisiin huomioon (yksityisyyden suoja, rahoituksen lisääminen, siirtymävaihe ja unionin ulkopuolisten maiden osallistuminen). Ehdotuksilla pyritään selkeyttämään aloitetta ja muuttamaan sitä nykyistä avoimemmaksi sekä varmistamaan aloitteelle asianmukaiset varat unionin toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan intressien mukaisesti. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) EYVL C 311, 17.11.2001, s. 19.
(2) Galileo-yhteisyritys: perustettu EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan nojalla 21. toukokuuta 2002 annetulla asetuksella (EY) N:o 876/2002. Galileo-yhteisyritys vastaa hallinnoinnista Galileo-ohjelman kehitysvaiheessa sekä valmistelee hallinnointia ohjelman käyttöönotto- ja käyttövaihetta varten. Yhteisyrityksen kotipaikka on Bryssel. Sen perustajajäseniä ovat Euroopan yhteisö, jota edustaa komissio, sekä Euroopan avaruusjärjestö.
(3) EYVL C 48, 21.2.2002, s. 42.
(4) ETSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle – Galileo-tutkimusohjelman edistymisvaihe vuoden 2004 alussa”, EUVL C 302, 7.12.2004.
(5) Neuvoston asetus eurooppalaisten satelliittinavigointiohjelmien hallintorakenteista, EUVL L 246, 20.7.2004.
(6) Ks. EUVL L 246, 20.7.2004.
(7) US GPS: United States Global Positioning System (puolustusvoimien hallinnoima).
(8) Glonass: Global Navigation Satellite System.
(9) EGNOS: European Geostationary Navigation Overlay Service. Järjestelmä perustuu GPS-signaalin korjaamiseen maa-asemien ja geostationaaristen satelliittien verkon avulla. Järjestelmä käynnistettiin vuonna 1996, ja se on toiminut Galileo-järjestelmän edelläkävijänä. EGNOS on tarkoitus integroida Galileo-järjestelmään yhteisen toimilupajärjestelmän avulla.
(10) Ks. Galileo-ohjelman rakennus- ja käyttöönottovaihetta koskeva toimilupamenettely – 2003/S 200-179789, julkaistu 17. lokakuuta 2003.
(11) Eurely: Alcatelin, Finmeccanican ja Vincin perustama yhteenliittymä.
(12) INAVSAT: EADS Spacen, Inmarsat Venturesin ja Thales Groupin perustama yhteenliittymä.
(13) COM(2004) 636 final, 6. lokakuuta 2004.
(14) IRP: Intellectual Property Rights.
(15) COSPAS (venäjänkielinen lyhenne Cosmicheskaya Sistyema Poiska Avariynich Sudov, Vaikeuksissa olevien alusten satelliittietsintäjärjestelmä), SARSAT (Search and Rescue Satellite-Aided Tracking, Satelliittiavusteinen etsintä- ja pelastusjärjestelmä). Kyseessä on humanitaarisiin tarkoituksiin käytettävä kansainvälinen satelliittiavusteinen etsintä-, tunnistus- ja pelastusjärjestelmä. Järjestelmän avulla on vuosina 1982–2003 kyetty pelastamaan yli 15 000 henkilöä kaikkialla maailmassa.
(16) Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Ehdotus: Neuvoston asetus Galileo-yhteisyrityksen perustamisesta”, kohta 3.5, EYVL C 48, 21.2.2002.
(17) Ks. KOM(2004) 693 lopullinen, 25. lokakuuta 2004. Komission tiedonannossa esitetään Euroopan perusoikeusviraston perustamista vuonna 2005 ja ehdotetaan, että sen tehtävänä olisi myös fyysisten henkilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyn yhteydessä.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/33 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi yhteisön paikkatietoinfrastruktuurin (INSPIRE) perustamisesta”
KOM(2004) 516 lopullinen — 2004/0175 COD
(2005/C 221/07)
Neuvosto päätti 13. syyskuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Daniel Retureau.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 140 puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.
1 Komitean lausunnon tiivistelmä
1.1 |
Komitea pitää ehdotettua yhteisön tason paikkatietoinfrastruktuurin (INSPIRE) perustamista asianmukaisena, toivottavana ja suhteellisuusperiaatteen mukaisena. Infrastruktuurin avulla jäsenvaltioissa kerättyjä paikkatietoja voidaan koordinoida ja tehdä yhteentoimiviksi niin, että ne ovat helpommin käytettävissä. Näin voidaan entistä paremmin dokumentoida tieteelliseltä pohjalta ympäristöalan päätöksiä ja niiden seurantaa sekä tietyissä direktiiveissä edellytettyjä raportteja. Komitea pitää oikeusperustaa (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artikla) asianmukaisena. |
1.2 |
Ehdotetun aloitteen ansiosta voidaan vähentää päällekkäisen työn tekemistä ja korjata puutteita sekä edistää koordinointia ja tarkoituksenmukaisuutta tietojen keräämisessä ja käsittelyssä. Yhteisön toimet ovat tarpeen. Aloitteen avulla eri hallintoelimet voivat tehostaa tietojen käyttöä ja julkiset ja yksityiset toimijat tietojen hyödyntämistä eri muodoissa, mukaan luettuna lisäarvopalvelut (esim. kartat ja erikoistietokannat). |
1.3 |
Ehdotetulla direktiivillä luodaan välttämättömät oikeudelliset ja tekniset puitteet paikkatietoinfrastruktuurin perustamiselle. Siinä ehdotetaan teknisen komitean perustamista ja velvoitetaan jäsenvaltiot antamaan käyttöön omat paikkatietonsa. Komissio vastaa direktiivin seurannasta, ja seurantakertomuksia on määrä laatia säännöllisesti. |
1.4 |
Näin ollen komitea tukee ehdotusta, josta siltä pyydetään lausuntoa. Komitea katsoo, että ehdotus tuo eittämättä yhteisöllistä lisäarvoa tarjotessaan harmonisoidut viitekehykset. Se edistää kerättävien paikkatietojen laadun ja luonteen kehittämistä, mikä on välttämätöntä, jotta tietoja voidaan käyttää ympäristöpolitiikan ja mahdollisesti myös jäsenvaltioiden ja yhteisön muiden politiikkojen perustana ja päätöksentekoprosessien tukena. |
1.5 |
Komitea korostaa, että käytettävien lomakkeiden ja tiedostomuotojen on oltava avoimia tai perustuttava yleisesti käytettyihin standardeihin sekä oltava luettavissa ilmaisten ohjelmistojen avulla. Komitea pitää tarpeellisena myös, että Inspire-infrastruktuurin puitteissa kerätyt tiedot saatetaan julkisesti saataville, sillä kyseiset tieteelliset tiedot ovat välttämättömiä paitsi ympäristöpolitiikan kannalta, myös opiskelijoille ja tutkijoille. Lopuksi komitea korostaa, että hanke on toteutettava vaarantamatta esimerkiksi yksityisyyden suojan piiriin kuuluvien tai yleistä etua tai turvallisuutta koskevien tietojen luottamuksellisuutta. |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Oikeusperustana on EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohta. Kyseisen artiklan nojalla sekä viitaten 174 artiklaan voidaan tieteellisten ja teknisten tietojen perusteella ehdottaa ympäristöpolitiikkaa ja terveyden suojelua koskevia toimenpiteitä. |
2.2 |
Luonnonilmiöillä, samoin kuin ihmisen toiminnan aiheuttamilla ilmiöillä, on vaikutuksia ympäristön laatuun ja ihmisten terveyteen. Suhteellisuus- ja toissijaisuusperiaatteet sekä ennalta varautumisen periaate huomioon ottaen yhteisön informaatio- ja koordinointitoimet ovat näin perusteltuja. |
2.3 |
Komissio ehdottaa puitedirektiiviä, jotta toissijaisuusperiaatteen soveltamiselle jäisi tilaa ja säännökset voitaisiin mukauttaa jäsenvaltioiden ja alueiden erityistilanteisiin. |
2.4 |
Kerättävät metatiedot ovat pääasiassa peräisin jäsenvaltioiden julkisista lähteistä, mutta muidenkaan lähteiden käyttö ei ole poissuljettua. Yhteisön paikkatietosivuston kautta olisi mahdollista päästä tutustumaan sähköisessä muodossa oleviin jäsenvaltioiden tietoihin. |
2.4.1 |
Liitteissä mainittujen tietojen kerääminen ei ole jäsenvaltioille pakollista. Inspire-aloite täydentää muita aloitteita, kuten GMES ja Galileo, joiden yhteydessä voidaan kerätä erityistietoa tai täydentävää tietoa. |
2.4.2 |
Inspiren horisontaalinen luonne on olennaisen tärkeä piirre. Se tekee läpileikkauksen monelta alalta, mikä mahdollistaa puutteiden havaitsemisen ja kannustaa korjaamaan niitä. |
2.4.3 |
Ympäristölainsäädännössä säädetään alakohtaisten säädöstekstien mukaisten tietojen luonteesta, laadusta ja tietojen ilmoittamisesta (esimerkiksi veden laatua koskeva direktiivi). |
2.4.4 |
Kun jäsenvaltioiden mahdolliset ongelmat tai ilmenevät puutteet pystytään tietojen jakamisen ansiosta havaitsemaan, ongelmiin voidaan myös asteittain löytää ratkaisuja. |
2.5 |
Kyseisen ehdotuksen tavoitteena on esimerkiksi liitteissä I, II ja III eritellyn kaltaisten (maantieteellisten) paikkatietojen kerääminen ja koordinointi sekä tällaisten tietojen keruuta ja käsittelyä koskevien jäsenvaltioiden erilaisten järjestelmien yhteentoimivuuden varmistaminen, jotta tiedot voidaan asettaa päätöksentekijöiden, viranomaisten, tutkijoiden ja yleisesti asiasta kiinnostuneen yleisön käytettäväksi. |
2.6 |
Jäsenvaltiot toimittavat yhdenmukaistetut tiedot tietoverkkoon, ja nämä tiedot sekä erilaiset helposti saatavilla olevat palvelut voivat toimia teknisenä ja tieteellisenä perustana EU:n, jäsenvaltioiden ja valtiotasoa alempien elinten toimintalinjoja suunniteltaessa monilla politiikan aloilla. |
2.7 |
Eri jäsenvaltioissa ja eri aloilla kerättyjen tietojen ja asiantuntemuksen jakamisen ja yhdistämisen ansiosta voidaan välttää päällekkäisyyksiä ja ottaa huomioon ympäristövaatimukset kaikessa yhteisön politiikassa. |
2.8 |
Komissio käyttää 22 päivänä kesäkuuta 1998 tehdyn neuvoston päätöksen mukaisesti sille siirrettyä täytäntöönpanovaltaa. Komission eri yksiköt, kuten Eurostat ja yhteinen tutkimuskeskus, osallistuvat aktiivisesti direktiivin täytäntöönpanoon, ja myös Euroopan ympäristökeskus avustaa eri tavoin. Kukin jäsenvaltio nimeää viranomaistahon, joka on vastuussa yhteydenpidosta komission kanssa. Inspiren teknisen hallinnoinnin on määrä tapahtua komiteamenettelyn mukaisesti. Siihen osallistuvat jäsenvaltioiden asiantuntijat, EU:n virastot ja asianomaiset komission pääosastot. |
3 Yleistä
3.1 |
Komitea kannattaa ehdotettua direktiiviä, jonka tarkoituksena on Euroopan paikkatietoinfrastruktuurin perustaminen. Komitea pitää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklaa asianmukaisena oikeusperustana. |
3.2 |
Yhdessä muiden tietolähteiden kanssa Inspire tukee päätöksentekoa ympäristöpolitiikassa ja terveysalalla sekä monilla muilla politiikan aloilla. |
3.3 |
Komitea katsoo kustannustehokkuustekijöiden puoltavan kyseistä hanketta, sillä se auttaa vähentämään päällekkäisyyksiä ja täsmentämään yhteisön politiikkaa sekä tuo tietoa yleisön saataville. |
3.4 |
Komitea katsoo, että yhteisön infrastruktuurin sekä sen kautta saatavilla olevien tietojen ja palveluiden on oltava julkisesti saatavissa, sillä kyseessä ovat pääasiassa tieteelliset tiedot ja tietokannat, joiden käyttö on yleisen edun mukaista (luonnonkatastrofien ja teollisuuden aiheuttamien riskien ehkäiseminen, terveyskysymykset jne.). Paikkatietoaineistojen ja paikkatietopalvelujen käyttöoikeuksia ei tule rajoittaa liiaksi. |
3.5 |
Julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyösopimukset ovat kuitenkin mahdollisia, samoin kuin se, että yksityiset tahot voivat käyttää tietoja tuottaakseen lisäarvopalveluita tai luodakseen erikoistuneita paikkatietokantoja kaupallisiin tarkoituksiin. |
3.6 |
Paikkatietoaineistojen ja paikkatietopalvelujen yhteentoimivuus on ehdoton edellytys Inspire-infrastruktuurin menestykselle. Tämän vuoksi komitea kannattaa ehdotusta, jonka mukaan täytäntöönpanosäännöt määritellään yhteistyössä tiedon tuottajien ja käyttäjien sekä standardointielinten kanssa. Harmonisointi on epäilemättä erittäin tarpeellista, mutta kysymys on monimutkainen. Komitea kannattaa kuitenkin täytäntöönpanolle ja kertomusten laatimiselle asetettuja määräaikoja. |
3.7 |
Komitea katsoo, että jäsenvaltioissa ja yhteisössä käytettävien lomakkeiden ja tiedostomuotojen on oltava avoimia tai vapaasti käytettävissä ja oikeuksista vapaita ja että tietojen on oltava luettavissa kaikkien nykyisten Internetin käyttöohjelmistojen avulla, jotta tietojen saatavuudessa ja käytössä ei synny käytettävistä ohjelmista tai laitteistoista johtuvaa syrjintää. |
3.8 |
Lopuksi komitea toteaa kannattavansa komission ehdottamaa poikkeusluetteloa, mutta muistuttaa pitäneensä aina tärkeänä henkilötietojen ja yksityisyyden suojaamista. Sen lisäksi näiden tietojen suojaamista on pidettävä välttämättömänä elintärkeiden kansallisten etujen varmistamiseksi ja yleisen turvallisuuden takaamiseksi ja vapaasti käytettävissä olevien tietojen luonnetta ja yksityiskohtaisuutta onkin harkittava tätä silmällä pitäen. |
4 Erityistä
4.1 |
Komitea toivoo, että myös sille toimitetaan ehdotetussa direktiivissä mainitut, säännöllisesti laadittavat kertomukset. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/35 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle — Tulviin liittyvä riskienhallinta — Tulvien ehkäisy, torjunta ja lieventäminen”
KOM(2004) 472 lopullinen
(2005/C 221/08)
Euroopan komissio päätti 12. heinäkuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. tammikuuta 2005. Esittelijä oli María Candelas Sánchez Miguel.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 132 ääntä puolesta ja ei yhtään vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä.
1. Johdanto
1.1 |
Vesipolitiikan puitedirektiivin (1) hyväksymisen voidaan todeta merkinneen huomattavaa muutosta Euroopan unionin vesipolitiikassa: puitedirektiivin sisältö on yhtenäistänyt makean- ja meriveden tilan, ja on otettu käyttöön veden laadun tehokas arviointimenetelmä sekä keskitetty toimintaorganisaatio, jonka avulla voidaan ryhtyä yhdenmukaisiin toimiin kullakin valuma-alueella riippumatta siitä, kuuluvatko alueen ylä- ja alajuoksu eri toimivallan piiriin. Komissio on lisäksi vähitellen täydentänyt ja kehittänyt vesipolitiikan puitedirektiivin sisältöä säädöksillä (2) ja muuntasoisilla määräyksillä (3), jotta EU:n vesipolitiikalla suojeltaisiin unionin jokia ja meriä. |
1.2 |
Tietyt vesistöjen laadun kannalta erittäin tärkeät seikat ovat kuitenkin käsittämättömästi jääneet vesipolitiikan puitedirektiivin ulkopuolelle. Se ei kata tulvia. Tulvat ovat itsessään aivan luonnollisia tapahtumia, mutta ihmisen toiminta lisää niiden vaikutuksia osittain huomattavastikin. Useat tulvien aiheuttamat katastrofivaikutukset voitaisiin kuitenkin minimoida jokiuomien ja -varsien oikeanlaisella käyttö- ja suojelupolitiikalla sekä aivan erityisesti vaatimalla, että vesi-infrastruktuurien rakentamisessa ympäristövaikutukset huomioidaan tosiasiassa eikä vain muodollisesti, jotta ei muuteta luonnon dynamiikkaa eikä mitätöidä tavoitteena olevaa vesivarojen moitteetonta käyttöä. |
1.3 |
Tulvariskin lisääntymiseen EU:n alueella vaikuttaa pohjimmiltaan kaksi tekijää: Ensinnäkin ilmastonmuutos on tosiasia, ja siihen liittyvät rankkasateiden esiintymistiheyden mahdollinen lisääntyminen sekä ilmakehän lämpenemisestä johtuva merenpinnan potentiaalinen nousu. Toiseksi tulvariskin lisääntymiseen vaikuttaa ihminen omalla toiminnallaan: jokiuomiin rakentaminen sekä uomien siirtämiseen ja kanavoitiin liittyvä vesirakentaminen ja satamien rakentaminen ilman ympäristövaikutusten arviointi- ja korjaustoimenpiteitä. Ihmisen aiheuttamaksi tekijäksi olisi luettava myös maanosamme aavikoitumisen lisääntyminen puiden massahakkuineen, maastopaloineen ja muine luonnonvastaisine toimintoineen. Tulvariski lisääntyy ylipäätään kestämättömän kehityksen seurauksena. Voidaankin todeta, että kestävien mallien omaksuminen talouden, yhteiskunnan ja ympäristön kehittämiseksi minimoi ja vähentää tulvariskiä. |
1.3.1 |
Kun tulva peittää maa-alueita, joilla harjoitetaan teollisuutta, voimaperäistä maataloutta ja karjanhoitoa, ja myös rakennettuja alueita, maaperään joutuu aineita ja tuotteita, joiden käyttö ei normaalioloissa muodosta riskiä veden laadulle, mutta jotka tulvan seurauksena muuttuvat vaarallisiksi veden laadun pilaajiksi ja saattavat vaikuttaa kansalaisten terveyteen ja tulvista kärsiviin ekosysteemeihin. |
1.4 |
ETSK muistuttaa, että vuosina 1998–2002 Euroopassa oli yli 100 suuret vahingot aiheuttanutta tulvaa, muun muassa katastrofaaliset Tonava- ja Elbe-jokien tulvat vuonna 2002. Vuodesta 1998 lähtien tulvissa on kuollut noin 700 ihmistä, noin puoli miljoonaa ihmistä on joutunut jättämään kotinsa ja vakuutetut taloudelliset tappiot ovat olleet ainakin 25 miljardia euroa (4). |
1.5 |
Komissio on tietoinen tilanteesta, ja se teki heinäkuussa 2004 ympäristöministerien neuvostolle toimintaehdotuksen tulvien torjumiseksi Euroopan laajuisesti. Ehdotuksella pyritään yhteisesti sovittuun toimintaan tulviin liittyvässä riskinhallinnassa, ja sen tavoitteena on tehostaa tulvien torjuntaa. Jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä riskien kartoittamiseksi ja otettava kullakin valuma- ja rannikkoalueella käyttöön tulviin liittyvää riskienhallintaa koskeva suunnitelma. Komissio huolehtii tiedon koordinoinnista kaikkien valtioiden kesken ja levittää tietoa asiaan liittyvistä parhaista käytänteistä. |
1.6 |
Lisättäköön vielä, että vaikka kyseessä on yhteisön vesipolitiikkaan liittyvä toiminta, on korostettava, että ongelma vaikuttaa muihin yhteisön politiikkoihin, kuten maatalous-, ympäristö-, pelastuspalvelu- ja liikennepolitiikkaan. Kaikissa näissä toimintaperiaatteissa piilee lisäksi kauaskantoinen tulva-alueiden hallintaan liittyvä juridinen ongelma: on rajattava ja määriteltävä jokivarsien ja merenrannan suojeltava julkinen omaisuus, jotta kyseisillä alueilla ei voida tehdä yksinomaan viranomaisten poliittisiin päätöksiin perustuvia sellaisia tuntuvia muutoksia, jotka vaikuttavat vesiensuojelun ja tulviin liittyvän riskienhallinnan piiriin kuuluviin muihin toimivaltuuksiin. Suojeltavien alueiden rajaaminen helpottaisi täten tulvien vaikutuksia torjuvaa ennaltaehkäisevää toimintaa. |
2. Ehdotuksen pääsisältö
2.1 |
Tiedonanto voidaan jakaa kolmeen osan seuraavasti:
|
2.2 |
Tulviin liittyvän riskienhallinnan tarkoituksena on vähentää tulvien todennäköisyyttä ja vaikutuksia. Tavoitteen saavuttamiseksi ohjelmiin ehdotetaan sisällytettäviksi seuraavat seikat:
|
2.3 |
Nykyiset toimet ja aloitteet tulvien vaikutusten torjumiseksi ehdotetaan toteutettaviksi kolmella tasolla. |
2.3.1 |
Euroopan tasolla toteutettavissa toimenpiteissä on tarkoitus hyödyntää nykyisiä välineitä ja politiikkoja tulvien ehkäisemiseksi ja minimoimiseksi. Tutkimuspolitiikassa on tarkoitus hyödyntää sellaisia tutkimushankkeita kuin FLOODsite, jolla pyritään tehostamaan yhdennettyjä tulvariskien analyysi- ja hallintamenetelmiä. Rakennerahastoja voidaan hyödyntää siten, että etenkin Euroopan aluekehitysrahasto osallistuu tutkimuksen ja teknologian kehittämiseen liittyvän infrastruktuurin tehostamiseen. (5) Reinin ja Moselin Interreg-hankkeen IRMAn avulla tulvia on torjuttu yli rajojen. |
2.3.1.1 |
Euroopan tasolla ehdotetaan myös, että YMP:tä hyödynnetään luomalla metsänhoidon ja muiden maataloustoimien avulla tulvien torjunta-alueita, jotka toimivat maaperän suojelujärjestelmänä. Ympäristöpolitiikkaa on tarkoitus käyttää samansuuntaisesti vesipolitiikan puitedirektiivin nojalla siten, että tulviin liittyvä riskienhallinta liitetään valuma-alueiden yhdistettyihin hoitosuunnitelmiin. Hätätilanteita varten pidetään edelleen yllä solidaarisuusrahastoa, joka perustettiin vuonna 2002 Keski-Eurooppaa koetelleiden ankarien tulvien seurauksena. |
2.3.2 |
Korostettakoon, että jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimia tulvien vaikutusten torjumiseksi laatimalla virallisia ja oikeudellisia suuntaviivoja etenkin niissä valtioissa, joita tulvat pahiten koettelevat. Ne ovat laatineet tulvien torjuntasuunnitelmia ja -strategioita sekä kartoittaneet riskejä tulville pahiten altistuvilla alueilla. |
2.3.3 |
Kolmanneksi ryhdytään rajajokien osalta kansainväliseen yhteistyöhön tähtääviin toimenpiteisiin, joita toteutetaan etenkin Keski-Euroopassa perustamalla elimiä huolehtimaan valuma-alueiden hoidon koordinoinnista. |
2.4 |
EU:n toiminta-ohjelmassa keskitytään olennaisilta osin ottamaan käyttöön toimenpiteitä tulvien ehkäisemiseksi ja lievittämiseksi. Toimenpiteistä merkittävimpiä ovat viranomaisten yhteistyön parantaminen vesistö- ja rannikkoalueiden hoitosuunnitelmien avulla sekä tulvien riskinkartoittamisen hyödyntäminen suunnitteluvälineenä. Kaikissa toimenpiteissä otetaan huomioon hyvistä käytänteistä saadut tiedot. |
2.4.1 |
Suunnitelman toteuttamisen kannalta on ensiarvoisen tärkeää, että jäsenvaltiot, komissio ja muut sidosryhmät tekevät yhteistyötä ja ottavat näin vastuun tulvariskien ehkäisyyn liittyvästä moitteettomasta toiminnasta sovituissa puitteissa. |
2.4.2 |
Yhteisestä toiminnasta odotettavissa olevia kustannuksia on vaikea laskea. Euroopan kansalaisille, heidän omaisuudelleen, tulvasta kärsiville ihmisille ja maa-alueille toiminnasta koituva hyöty on joka tapauksessa laadullisesti suurempi kuin mitkään kustannukset. |
2.5 |
Tiedonannossa on tulviin liittyvän riskienhallinnan ja -kartoituksen valmistelun ja toteutuksen kannalta erittäin merkittävä liite, joka auttaa jossain määrin yhtenäistämään laadintatyötä ja toteutusta asetettujen tavoitteiden pohjalta. |
3. Yleistä
3.1 |
ETSK pitää komission tiedonannon sisältöä myönteisenä, sillä pyrkimyksenä on tehostaa ja yhtenäistää monissa jäsenvaltioissa käytössä olevia ehkäisyjärjestelmiä tulvien vaikutusten lievittämiseksi. Komitea katsoo kuitenkin, että ongelmaa olisi ensinnäkin tutkittava syvällisemmin, jotta voidaan päättää sopivista toimenpiteistä, etenkin mahdollisimman tehokkaisiin ehkäisytoimiin tähtäävistä toimenpiteistä. Näin vältyttäisiin monilta tulvien aiheuttamilta tuhoilta. Tämän jälkeen olisi määriteltävä tietyt peruskäsitteet, joita ehdotuksessa ei mainita, jotta hoitosuunnitelmissa ja riskikartoituksissa ehdotettavat toimenpiteet olisivat mahdollisimman yhdensuuntaisia. |
3.2 |
Tulvat ovat vesistöjen ja rannikon luonnolliseen dynamiikkaan liittyviä luontaisia ilmiöitä. Tämän dynamiikan geologinen aikajana on paljon pitempi kuin esimerkiksi talous- tai kaupunkisuunnitteluun tavanomaisesti käytettävä aika. Niinpä tulvien toistumisaika merkitsee seuraavaa:
Itse asiassa vesistönsuunnittelu sisältää perusluonteisesti seuraavanlaisia käsitteitä:
|
3.3 |
Tulvien rajuus liittyy siihen, mitä tulva-alueilla sijaitsee, ja siihen, käyttääkö ihminen tulva-alueita toimiin, jotka vaikuttavat vesistöjen tavanomaiseen toimintaan ja muuttavat tuntuvasti jokien ja rannikkoalueiden ympäristöoloja. Tällä tavoin epätavanomaisen sekä ihmisten ja omaisuuden kannalta äärimmäisen vahingollisen toiminnan riski kasvaa. ETSK:n mielestä seuraavien syiden olisi katsottava lisäävän tulvien rajuutta ja merkitystä:
|
3.4 |
On pyrittävä kaikin tavoin tutkimaan, miksi tulvariskillä on taipumus lisääntyä luontotekijöiden, etenkin ilmastonmuutoksen, kehittymisen seurauksena, Näin voidaan päätellä, miten nämä muutokset voivat vaikuttaa vesistöjen ja rannikkoalueiden dynamiikkaan ja siis muiden muuttujien muassa tulva-alueisiin ja toistumisjaksoihin. |
3.5 |
Ihmisen aiheuttamien tekijöiden (tulva-alueiden käytön ja niillä asuvien ihmisten määrän) aiheuttaman tulvariskin lisääntymistaipumus voidaan ja tulee korjata aktiivisella suunnittelupolitiikalla, jolla pyritään saavuttamaan tulva-alueiden kestävä käyttö ja minimoimaan riskit. |
4. Erityistä
4.1 |
ETSK on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että riskienhallinnan tavoitteena on pienentää riskien todennäköisyyttä ja niihin johtavien syiden vaikutuksia. Päämäärä toteutetaan tavallisesti sellaisen prosessin avulla, jossa yhdistetään muun muassa tavoitteena oleva ehkäisy, torjunta ja tiedottaminen, kuten komissio toteaa. On kuitenkin syytä luokitella toteutettavissa olevat toimet ja toimenpiteet sekä kriteerit, joiden perusteella tehdään kussakin tapauksessa asianmukainen valinta. Suuntaa-antavasti voidaan mainita esimerkiksi seuraavat ehkäisytoimenpiteet:
|
4.2 |
ETSK ehdottaa komissiolle, että hoitosuunnitelmien laadintaan sisällytetään seuraavat periaatteet ja ei-rakenteelliset toimenpiteet:
”Pitkän aikavälin strategisen lähestymistavan” on katsottava soveltuvan juuri tähän yhteyteen. Tarkoituksena ei ole ottaa huomioon pelkästään odotettavissa olevia kehityssuuntia, kuten komission tiedonannossa todetaan, vaan ensi sijassa korjata kehitystä niissä tapauksissa, joissa on järkevää ajatella, että nykyinen riskialttius säilyy ennallaan tai kasvaa. |
4.3 |
Valittaessa asianmukaisia toimia tulvasuojelun tehostamiseksi tulisi määrittää tarkoituksenmukaiset suuntaviivat ja kriteerit seuraavasti:
|
4.4 |
Tulviin liittyvästä riskienhallinnasta eri puolilta maapalloa etenkin 70-luvulta lähtien saadut kokemukset ovat selvästi osoittaneet, että suurimmat vaikeudet ehkäisytoimenpiteiden toteuttamisessa eivät ole teknisiä eikä niitä ratkaista pelkästään kartoittamalla riskit tai vaarallisuustekijät. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Army Corps of Engineers on laatinut yli 20 000 riskikarttaa, mutta hyvin harvat viranomaiset ottavat ne huomioon, ja jos ottavatkin, ne päätyvät rakenteellisiin toimiin (kanavointiin, patojen ja suojapatojen rakentamiseen jne.). Viranomaiset eivät useinkaan ole pystyneet valvomaan tulvia asianmukaisesti, ja ne ovat vastuussa monista vältettävissä olleista vahingoista, jotka lopulta ovat päässeet tapahtumaan, koska viranomaisten ja väestön keskuuteen on syntynyt väärä turvallisuudentunne. |
4.5 |
On syytä korostaa, että EU myöntää rakennerahastoista (EAKR:sta ja koheesiorahastosta) rahoitusta etenkin sellaisiin toimiin kuin rajallisen käytön omaavien pidätys- tai kanavainfrastruktuurien rakentamiseen. Ennalta ehkäiseviin toimiin, olivatpa ne rakenteellisia tai eivät, varataan yleensä vähemmän määrärahoja. ETSK katsookin olevan tarpeen arvioida, onko tarkasteltavana olevaa toimintaohjelmaa varten aiheellista varata erityismäärärahoja vai laatia suuntaviivat toimien sisällyttämiseksi muihin komission rahoittamiin ohjelmiin. |
4.6 |
Rakenteelliset toimenpiteet eivät missään tapauksessa riitä estämään tulvia tai suojelemaan tulva-alueita. Ne ovat mielekkäitä vain laajemmasta perspektiivistä tarkasteltuina siten, että toiminnassa otetaan huomioon myös kaupunkisuunnittelu, liikenneväylien suunnittelu (maantiet, rautatiet jne.), vedenpoistojärjestelmän ylläpito sekä luontaista valumaa sääntelevien alueiden ja ekosysteemien suojelu. Niinpä olisi aiheellista konkretisoida jatkossa tiedonannon liitteenä olevia suuntaviivoja ja lisätä niihin muun muassa menetelmäperiaatteita tai hyviä käytänteitä suunnitelmien laatimiseksi. |
4.7 |
On erittäin tärkeää, että tulviin liittyvien riskien hallintasuunnitelmat sisällytetään vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisiin hoitosuunnitelmiin. Näin taataan koko vesistön käsittävän toiminnan kannalta välttämätön suunnittelu ja sovitetaan yhteen tehokkaat toimenpiteet ja toimet eri tasoilla (kuntien ja valtioiden toimet sekä rajatylittävä toiminta). Samalla huolehditaan kaikkien asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten toiminnan välttämättömästä koordinoinnista. On kuitenkin laadittava perusteet ja hahmoteltava mallit näiden keskenään yhteensopivien mutta erilaisten suunnittelupuitteiden yhdistämiseksi toisiinsa asianmukaisesti integrointia helpottavan direktiivin avulla. Myös näitä seikkoja olisi kehiteltävä tiedonannon liitteenä olevien suuntaviivojen laajentamista koskevassa ehdotuksessa. |
4.8 |
Tulvien hallinnan sisällyttäminen vesipolitiikan puitedirektiiviin perustuu seuraaviin seikkoihin:
|
4.9 |
Seuraavassa luetellaan tulviin liittyvän riskienhallinnan tärkeimmät osatekijät, joilla on yhtymäkohtia vesipolitiikan puitedirektiivistä johtuvaan suunnitteluun.
|
5. Päätelmät
5.1 |
ETSK katsoo, että kaikki tulvien ehkäisyyn, torjuntaan ja lieventämiseen tähtäävät toimet on yhdistettävä vesipolitiikan puitedirektiivillä luotuihin menetelmiin ja välineisiin, etenkin vesistön hoitosuunnitelmaan, jonka avulla voidaan säännellä kaikkia kyseisten valuma-alueiden piiriin kuuluvien vesistöjen ja rannikkoalueiden vesienhoitoon liittyviä seikkoja. Komitean mielestä onkin välttämätöntä, että sekä käsillä olevan tiedonannon sisältö että tässä lausunnossa esitetyt huomiot sisällytetään yhteisön direktiiviin, jolla helpotetaan riskienhallintasuunnitelmien sovittamista vastaamaan kunkin vesistön hoitosuunnitelman erityispiirteitä. Näin riskienhallintasuunnitelmat saadaan vastaamaan jokien ja rannikoiden erityisoloja. |
5.2 |
Aineiston yhdistäminen edellyttää seuraavaa:
|
5.3 |
Tiedonannon liitteenä esitettyjä tulviin liittyvän riskienhallinnan suunnitelmia ja tulvariskinkartoituksia on laajennettava, jotta niiden pohjalta voidaan laatia entistä selkeämpi luettelo toimista ja toimenpiteistä sekä ottaa huomioon kaikkein ensiarvoisimmat ja käytettävissä olevan rahoituksen puitteissa asianmukaisimmat toimet sekä kustannusten minimoimiseksi ja asutukselle ja omaisuudelle koituvan hyödyn lisäämiseksi käytettävät kriteerit. Tärkeimpänä tavoitteena on sovittaa vesistöjen ja rannikoiden luontainen toiminta ihmisen harjoittamaan toimintaan eli saavuttaa tulva-alueiden kokonaisvaltainen kestävä kehitys. |
5.4 |
Lopuksi ETSK katsoo, että vesipolitiikan puitedirektiivistä johtuvaan suunnitteluun liittyvässä tulvariskien hallinnassa on tärkeintä varautua kyseisiin ilmiöihin määrittelemällä riskit, varoitusjärjestelmät ja hätätilanteet. Kannattaa niin ikään pitää mielessä tutkimuksen ja poikkialaisen yhteistyön alalla toteutettavat muut yhteisön toimet, joilla pyritään erityisesti lievittämään tulvien aiheuttamia vahinkoja, sekä vahinkovakuutusten kattamien riskien konkreettinen määrittely siten, että asianosaisten taloudelliset tappiot jäävät mahdollisimman pieniksi. Lisäksi on otettava huomioon tarve tarkkailla ja valvoa vesistöihin ja rannikkoon vaikuttavan infrastruktuurin rakennusturvallisuutta. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) EYVL L 327, 22.12.2000, s. 72.
(2) TSK:n lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi pohjaveden suojelusta pilaantumiselta”, KOM(2003) 550 lopullinen, EUVL C 112, 30.4.2004, s. 40–43.
(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös vesipolitiikan alan prioriteettiaineiden luettelon vahvistamisesta, KOM(2000) 47 lopullinen. Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle – Hinnoittelupolitiikan avulla kestävämpään vesivarojen käyttöön, KOM(2000) 477 lopullinen. Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Kohti meriympäristön suojelua ja säilyttämistä koskevaa strategiaa, KOM(2002) 539 lopullinen.
(4) Lähde: KOM(2004) 472 lopullinen.
(5) Unkarin ympäristö- ja vesihuoltoministeriön edustaja Sándor Tóth esitteli ETSK:n ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaostolle mielenkiintoisen esimerkin Tiszan laaksossa toteutettavasta ohjelmasta, joka koskee jokienhoitoa ja aluekehittämistä pitkällä aikavälillä.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/40 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: neuvoston asetus yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta”
KOM(2004) 489 lopullinen — 2004/0164 CNS
(2005/C 221/09)
Neuvosto päätti 29. lokakuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Adalbert Kienle.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 133 ääntä puolesta 6:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
Tammikuun 1. päivänä 2005 aloitettiin perusteellisen maatalousuudistuksen toimeenpano. Uudistuksen ydinasioita ovat tuotantomääristä irrotettu tilatuki sekä voimakkaampi keskittyminen maaseudun kehittämiseen. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusperustan muodostaa valtioiden päämiesten lokakuussa 2002 tekemä päätös, jolla määritellään maatalousmenojen yläraja ensimmäisen pilarin osalta. Menot eivät saa ylittää vuoden 2006 (jolloin EU:ssa on 25 jäsenvaltiota) tosiasiallista tasoa vuoteen 2013 asti. EU:n kaikkea rahoitusta sääntelevissä vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä hyväksytään tämä maatalousalaa koskeva päätös. Yhteisen maatalouspolitiikan ja maaseudun kehittämisen menojen on määrä olla vuonna 2007 (27 jäsenvaltion EU:ssa) 57,18 miljardia euroa ja kasvaa vuoteen 2013 mennessä 1,1 prosenttia (vuoden 2004 hinnoilla mitattuna).
Käsillä olevan, yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta koskevan komission ehdotuksen aiheena ei kuitenkaan ole — kuten sen otsikko antaa ymmärtää — yhteiseen maatalouspolitiikkaan myönnettävien varojen alkuperä ja käyttö. Ehdotuksessa käsitellään pikemminkin maatalouden ja maaseudun kehittämisen budjettiteknistä toteutusta.
2 Komission asiakirjan sisältö
Käsillä olevalla ehdotuksella Euroopan komissio pyrkii luomaan budjettiteknisen perustan EU:n yhteiselle maatalouspolitiikalle ja maaseudun kehittämispolitiikalle vuosiksi 2007–2013. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitus on määrä säännellä yhdellä ainoalla säädöksellä. Ehdotusta tulee tarkastella samassa yhteydessä kuin ehdotusta asetukseksi maaseudun kehittämistuesta. Komission tavoitteena on yksinkertaistaminen ja tehostaminen. Tähän on tarkoitus päästä tiukentamalla valvonta-, arviointi- ja raportointijärjestelmää.
2.1 Rahoitusrahastojen järjestäminen
2.1.1 Tähän asti: Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR)
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta tähän asti vastannut Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR) jakautuu tukiosastoon ja ohjausosastoon. Tukiosastosta suoritetaan maatalousalan yhteiset markkinajärjestelyt (suorat tuet, vientituet, interventio-ostot), tietyt eläin- ja kasvinsuojelualan menot sekä yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevat tiedotus- ja arviointitoimet. Lisäksi tukiosastosta rahoitetaan kattavasti tiettyjä maaseutualueita koskevia toimia (maatalouden ympäristötoimenpiteet, epäsuotuisassa asemassa oleville alueille maksettavat lisätuet, metsitys, varhaiseläke) sekä investointitoimia muilla kuin tavoite 1 -alueilla.
Ohjausosastosta rahoitetaan ne maaseudun kehittämisen investointimenot, joita ei makseta EMOTRin tukiosastosta, eli tavoite 1 -alueiden ja Leader + -aloitteen toimet.
2.1.2 Yhteisen maatalouspolitiikan tulevien rahastojen periaatteet
Uusien rahastojen on määrä olla rakenteeltaan EMOTRin kaltaisia. Rahastoja hallinnoi komitea, joka koostuu jäsenvaltioiden ja komission edustajista (41 artikla, maatalousrahastojen komitea). Kaikkiin uusista rahastoista rahoitettuihin toimiin on määrä soveltaa tilien tarkastus- ja hyväksymismenettelyä. Tähän asti näin on tehty vain tukiosaston toimien kohdalla. Ohjausosastosta rahoitetut toimet on tähän asti tarkastettu monivuotisten tukiohjelmien puitteissa (rakennerahastoista annetun asetuksen 1260/1999 mukaisesti).
2.1.3 Uusi Euroopan maatalouden tukirahasto (maataloustukirahasto)
Maataloustukirahasto muistuttaa Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastoa, ja siitä on tarkoitus rahoittaa edelleen mm. interventioita, vientitukia, suoria tukia ja tiedotus- ja menekinedistämistoimia. Tähänastisia maaseudun kehittämistoimia ei enää rahoiteta maataloustukirahastosta. Niistä vastaa jatkossa Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto.
2.1.4 Uusi Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto (maaseuturahasto)
Uudesta maaseuturahastosta on vastaisuudessa tarkoitus rahoittaa kaikki maaseudun kehittämistoimet, millä pyritään yksinkertaistamaan toisen pilarin rahoitusta. Rahasto yhdistää EMOTRin ohjausosaston ja maaseudun kehittämiseen tarkoitetut EMOTRin tukiosaston varat. Kun mukaan luetaan ensimmäisen pilarin tuen mukauttamisesta kertyvät varat, jotka syntyvät asetuksen (EY) 1782/2003 10 artiklan mukaisista vähennysprosenteista, on maaseudun kehittämisen budjettivarojen määrä olla komission suunnitelmien mukaan vuonna 2013 yhteensä 14,2 miljardia euroa (27-jäsenisessä EU:ssa, vuoden 2004 hintojen perusteella laskettuna).
2.2 Maksujen ja valvonnan hoitaminen
2.2.1 Maksajavirastot
Komission ehdotuksen mukaan maksuja hoitavat edelleen jäsenvaltioiden perustamat maksajavirastot. Ne ovat jäsenvaltioiden hyväksyttyjä viranomaisia tai elimiä, joiden tehtävänä on tarkistaa hakemusten tukikelpoisuus, kirjata suoritetut maksut ja esittää komissiolle vaaditut asiakirjat.
2.2.2 Maksutapa ja maksusitoumukset
Maataloustukirahaston maksut suoritetaan kuukausittain, maaseuturahaston maksut neljännesvuosittain. Ehdotetun asetuksen mukaan maaseuturahaston maksusitoumukset toteutetaan erikseen kullekin ohjelmalle ja useaksi vuodeksi, vuosittaisiin eriin jaettuna. Tässä sovelletaan sääntöä n+2, jota seuraa maksusitoumusten vapauttaminen automaattisesti. Sääntö n+2 tarkoittaa, että tietyssä ohjelmassa käyttöön asetetut varat täytyy käyttää kahden vuoden kuluessa sen vuoden jälkeen, jona varat on myönnetty (n = vuosi, jona varat asetetaan käyttöön).
2.2.3 Tietojen toimittaminen komissiolle
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle menoilmoitukset sekä varainhoitovuoden päätyttyä tilinpäätökset ja todistus toimitettujen tilinpäätösten täydellisyyden, tarkkuuden ja todenperäisyyden todentamisesta. Uutena tietona nyt on toimitettava myös maksajaviraston vastuuhenkilön allekirjoittama tarkastuslausuma. Maaseuturahaston menojen osalta maksajaviraston on komission ehdotuksen mukaan tehtävä myös ohjelmittain eriytetyt tilinpäätökset.
2.2.4 Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen ja rahoituskertomus
Ehdotetun asetuksen mukaan komissio päättää hyväksyttyjen maksajavirastojen tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä ennen huhtikuun 30. päivää. Tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskeva päätös koskee toimitettujen tilinpäätösten täydellisyyttä, tarkkuutta ja todenperäisyyttä. Tähänastisen toimintatavan mukaan komissio tutkii, onko jotain määriä jätettävä yhteisön rahoituksen ulkopuolelle (sääntöjenmukaisuustarkastus), ja jos on, mitkä. Uutta on myös rahoitusoikaisujen määräaikojen pidentäminen 24:stä 36:een kuukauteen. Komissio esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuosittain syyskuun 1. päivään mennessä (tähän asti: heinäkuun 1. päivään mennessä) rahoituskertomuksen rahastojen hallinnoinnista.
3 Yleistä
3.1 Tuen on oltava yhteiskunnallisesti hyväksyttävää ja ymmärrettävää
ETSK tietää hyvin, että yhteisen maatalouspolitiikan määrärahat muodostavat huomattavan — vaikka ajan mittaan suhteellisesti pienenevän — osuuden EU:n kokonaisbudjetista. Komitean mielestä onkin siksi välttämätöntä, että maatalouden ja maaseudun tukeminen on muun yhteiskunnan silmissä ymmärrettävää ja hyväksyttävää. Tämä edellyttää ETSK:n näkemyksen mukaan kahden edellytyksen täyttymistä:
— |
Maksujen on tavoitettava lopulliset tuensaajat mahdollisimman täysimääräisinä. |
— |
Väärinkäytöksiä on torjuttava tehokkaalla valvonnalla. |
3.2 Innovatiivisia malleja maksujen hoidon yksinkertaistamiseksi
ETSK näkee käsillä olevassa asetusehdotuksessa useita innovatiivisia aloitteita budjettiteknisten menettelyjen parantamiseksi ja yksinkertaistamiseksi. Toteutustapa, eli kahden sisällöllisesti selvästi toisistaan erotetun rahaston perustaminen, on ETSK:n mielestä oikea ja mielekäs. Asetuksella edistetään huomattavasti yksinkertaistamista. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusta säännellään yhdellä ainoalla oikeusperustalla. Tähänastisten kahden valvontajärjestelmän sijasta otetaan käyttöön yksi valvontajärjestelmä. Maaseudun kehittämistoimien erilaiset rahoitushallintojärjestelmät yhtenäistetään. Toinen, maataloustukirahaston toimien rahoitushallintojärjestelmä kuitenkin säilytetään. Ehdotetulla asetuksella maaseudun kehittämistuesta supistetaan ohjelmajärjestelmien määrä viidestä yhteen ja vähennetään myös ohjelmien määrää. ETSK antaa tunnustusta näille yksinkertaistamistoimille, jotka tuntuvat etenkin Brysselin hallintokoneistossa.
3.3 Yksinkertaistamisella on oltava tuntuva vaikutus tuensaajiin
Yksinkertaistamisen tulee kuitenkin ETSK:n mielestä ehdottomasti tuntua kaikilla tasoilla. Niin EU:n, jäsenvaltioiden kuin lopullisten tuensaajien on hyödyttävä siitä. Erityisen tärkeänä komitea pitää sitä, että byrokraattisten menettelyjen yksinkertaistamisen vaikutukset ulottuvat hallintoketjun loppupäähän eli maataloustuottajiin. Euroopan maataloustuottajien nykyistä tilannetta leimaa mittava byrokratia, johon usein liittyy tukien maksamisen viivästyminen. Räikein esimerkki tästä oli Sapard-ohjelma (EU:hun liittymistä edeltävä maatalouden ja maaseudun kehittämisen erityisohjelma), jota myös Euroopan yhteisöjen tuomioistuin äskettäin arvosteli. Riski siitä, että perusteettomasti maataloustuottajille maksettuja tukia ei saataisi perittyä takaisin, on kuitenkin hyvin pieni. Tästä syystä ETSK:n mielestä tukijärjestelyt on kiireesti muutettava sellaisiksi, että lopulliset tuensaajat saavat tukensa nopeasti ja mahdollisimman sujuvasti.
3.4 Hallintotaakkaa voidaan keventää
Yksinkertaistamisen tavoite saavutetaan kyllä komission, mutta ei riittävästi jäsenvaltioiden osalta. Eräät asetuksen osat jopa haittaavat yksinkertaistamistavoitteen saavuttamista ja lisäävät hallintotaakkaa. ETSK pahoittelee, että maksajavirastojen täytyy erilaisten maksutapojen ja maksusitoumusten vuoksi jatkossakin soveltaa kahta rahoitushallintojärjestelmää. Siksi olisi ehdottomasti huolehdittava siitä, että nämä molemmat järjestelmät ”virtaviivaistetaan”, jotta hallintotaakka pysyisi mahdollisimman pienenä. Tässä mielessä tarvitaan muitakin mukautuksia etenkin asetukseen maaseudun kehittämistuesta. Velvollisuus toimittaa entistä useampia asiakirjoja lisää jäsenvaltioiden hallintotaakkaa.
3.5 Jäsenvaltioilta edellytetään voimakkaampaa panosta
Komission ehdotus lisää jäsenvaltioiden taloudellista osavastuuta, sillä siinä pidennetään menojen maksatusaikaa, tiukennetaan määräaikoja ja annetaan komissiolle mahdollisuus periä varoja takaisin. ETSK on tyytyväinen siihen, että takaisinperintäjärjestelyssä myös jäsenvaltiot ovat EU:n ohella vastuussa maksetuista tukivaroista. Varainkäytön tehokkuuden ja avoimuuden lisäämiseksi perusteettomasti maksetut varat on voitava periä takaisin pitkänkin ajan päästä. Useat jäsenvaltiot ovat arvostelleet osavastuun lisäämistä, minkä vuoksi ETSK aikoo valvoa hyvin tarkasti, että nämä jäsenvaltiot eivät menetä kiinnostustaan ohjelmiin — mahdollisten lopullisten tuensaajien haitaksi. Myös maksujen määräajan tiukentamisella halutaan lisätä jäsenvaltioiden kurinalaisuutta. ETSK pitää maksujen rajoittamista tervetulleena, mutta katsoo, että ehdotettu tiukka ajallinen rajoittaminen on liiallista, ja kehottaa siksi komissiota harkitsemaan vielä ehdotettuja määräaikoja.
3.6 ”Meta-tuen” tulisi olla edelleen poikkeus
ETSK huomauttaa, että teknisen avun laajentaminen vie varoja rahastojen varsinaiselta tarkoitukselta eli maatalouden ja maaseudun tukemiselta. Tällainen ”meta-tuki” eli varsinaista tukea toteuttavien instituutioiden ja rakenteiden tukeminen ei saisi päästä hallitsevaan asemaan. Se on rajoitettava vain todella välttämättömimpään. Tässä yhteydessä ETSK arvostelee erityisesti yhteisön tukea jäsenvaltioiden hallinto- ja valvontarakenteiden luomiselle ja laajentamiselle. Tämä on epäilemättä jäsenvaltioiden tehtävä. ETSK ehdottaa, että teknistä apua laajennetaan tällä tavoin vain poikkeustapauksissa ja että laajennuksille asetetaan aikarajat. ETSK kehottaa komissiota antamaan näissä tapauksissa selvityksen, jotta tällaisia tukia voidaan valvoa tarkasti.
4 Erityistä
4.1 Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) nimi saksankielisissä toisinnoissa
Maaseudun kehittämistukea koskevan asetusehdotuksen saksankielisessä toisinnossa Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahastosta) käytetään nimeä ”Europäischer Landwirtschaftsfonds für die Entwicklung des ländlichen Raums (ELER)”, kun taas käsillä olevassa ehdotuksessa sen nimenä on ”Europäischer Fonds für Landwirtschaft und Landentwicklung (EFLL)”. ETSK pyytää välttämään erilaisten nimitysten käyttöä samasta rahastosta ja yhtenäistämään asetusteksteissä käytettävän nimen.
4.2 Hallintotaakka
4.2.1 Todentamismenettelyn laajentaminen (7 artikla)
Todentamismenettelyn laajentaminen koskemaan seurantajärjestelmiä (7 artikla) lisää hallintotaakkaa. Todentamisviranomainen on tähän asti tutkinut komissiolle toimitettujen tilinpäätösten täydellisyyden, tarkkuuden ja todenperäisyyden. Nyt todentamisviranomaisen on vastattava ”hyväksyttyjen maksajavirastojen käyttöönottamien hallinto-, seuranta- ja valvontajärjestelmien ja tekemien tilinpäätösten todentamisesta”. ETSK vaatii, että tällaisen todentamisen tarpeellisuus selvitetään. Tavoitteena tulisi olla todentamisviranomaisten työn keskittäminen yhdenmukaisesti maksajaviranomaisten suorittamien maksujen todentamiseen.
4.2.2 Tilinpäätökset (8 artikla)
Maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta maksettavista maksuista on tehtävä vuosittain tilinpäätös, mutta rahoitusjärjestelmä (maksusitoumukset, ennakkomaksut, välimaksut, loppumaksut) on suunniteltu koko ohjelman ajaksi. ETSK pelkää, että maksajavirastojen on tehtävä selkoa maksuistaan sekä vuotuisissa tilinpäätöksissä että ohjelmien kokonaistilinpäätöksissä, mikä lisää työtaakkaa. Jokainen vuotuinen tilinpäätös on hyväksyttävä.
Maksajavirastojen on lisäksi toimitettava maaseuturahaston menoja koskevat tilinpäätökset kustakin ohjelmasta. Myös todentamisviranomaisten, jotka tähän asti ovat toimittaneet kertomuksensa tilinpäätöksen yhteydessä, on laadittava kertomuksensa erikseen kustakin vuosikertomuksesta. ETSK pahoittelee, ettei komissio ole onnistunut yksinkertaistamaan tätä menettelyä enemmän, mutta pitää työtaakkaa kuitenkin perusteltuna.
4.2.3 Muut asiakirjat (8 artikla)
Tilinpäätöksen lisäksi on toimitettava myös maksajaviraston vastuuhenkilön allekirjoittama tarkastuslausuma. ETSK ei pidä tätä tarpeellisena. Maksajavirastot ja todentamisvirastot muodostavat jo valvontajärjestelmän. ETSK:n mielestä riittäisi, että maksajaviraston vastuuhenkilö vahvistaa tietojen todenperäisyyden.
4.3 Rahoitus
4.3.1 Teknisen avun rahoituksen laajentaminen (5 artikla)
Teknisen avun rahoitus on määrä laajentaa kattamaan yhteisen maatalouspolitiikan analysoimiseksi, hallinnoimiseksi, seuraamiseksi ja toteuttamiseksi tarvittavat toimet sekä valvontajärjestelmien kuten myös teknisen ja hallinnollisen avun täytäntöönpano. Lisäksi rahoituksen piiriin uusina kohteina tulevat neuvoston asetuksen (EY) N:o 58/2003 mukaisesti perustetut toimeenpanovirastot sekä yhteisön tasolla tapahtuvan yhteistyön ja tietojenvaihdon edistämiseen ja sitä koskevaan tiedotukseen liittyvät toimet, jotka toteutetaan maaseudun kehittämisen yhteydessä, mukaan luettuna asianomaisten toimijoiden verkkoutuminen. Näitä toimia rahoitetaan keskitetysti. ETSK suhtautuu erittäin kriittisesti jäsenvaltioiden hallinnon tukemiseen yhteisön varoista.
Sitä vastoin on järkevää, että komissio vastaa verkkoutumisen edistämisestä.
4.3.2 Takaisinperintä (32, 33 ja 35 artikla)
Jäsenvaltioiden vastuuta takaisinperinnän toteuttamatta jättämisen taloudellisista seurauksista lisätään. Ehdotuksen mukaan komissio voi periä takaisinperittävät summat jäsenvaltiolta, jos tämä ei ole aloittanut kaikkia hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä määrien takaisin perimiseksi (maataloustukirahaston maksujen osalta vuoden kuluessa ensimmäisen asteen hallinnollisesta tai oikeudellisesta päätöksestä). Tämä ei toistaiseksi ole ollut mahdollista. Jos takaisinperintää ei toteuteta neljän vuoden kuluessa (tai kuuden vuoden kuluessa, jos takaisinperintää käsitellään kansallisessa tuomioistuimessa), taloudellisista seurauksista vastaa 50-prosenttisesti jäsenvaltio. Tähän asti niistä on vastannut vain yhteisö. ETSK suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti siihen, että jäsenvaltiot kantavat komission rinnalla vastuun maksuista. Tällä voidaan saada aikaan, että jäsenvaltiot järjestävät tukirakenteensa ja niiden valvonnan huolellisemmin. Osavastuun lisääminen ei saa kuitenkaan johtaa siihen, että jäsenvaltiot menettävät kiinnostuksensa ohjelmiin. Kun otetaan huomioon, että menettelyt saattavat kestää kauemmin kuin neljä tai kuusi vuotta, ETSK ehdottaa, että jäsenvaltioiden vastuun aikarajoja ja prosenttiosuuksia harkittaisiin uudelleen.
4.3.3 Ennakkomaksun rajoittaminen 7 prosenttiin (25 artikla)
Ehdotetun asetuksen 25 artiklan mukaan ennakkomaksu, jonka komissio maksaa jäsenvaltion nimeämälle maksajavirastolle hyväksyttyään maaseudun kehittämisohjelman, on korkeintaan 7 prosenttia maaseuturahastosta ohjelmalle myönnettävästä rahoituksesta. ETSK pitää tätä rajoitusta hyväksyttävänä, sillä sellaisia on nytkin käytössä eikä se haittaa maksajaviranomaisen likviditeettiä.
4.4 Maksumääräajat (16 artikla)
Ehdotetun asetuksen 16 artiklassa säädetään ehdoton määräaika jäsenvaltioiden suorittamille maksuille. Se on asianomaisen varainhoitovuoden lokakuun 15. päivä. Joskus maksut kuitenkin väistämättä myöhästyvät (esim. oikeuden tuomiot). Hallinnot tarvitsevat enemmän ajallista liikkumavaraa varsinkin siirtyäkseen uuteen (tuotantomääristä irrotetun) tilatuen järjestelmään. ETSK pitää näin ollen lokakuun 15. päivää huonona ajankohtana.
4.5 Rahoituksen epäämispäätöksen määräaika (31 artikla)
Ehdotuksen 31 artiklan (sääntöjenmukaisuustarkastus) mukaan komissio voi tietyin edellytyksin (menoja ei ole toteutettu yhteisön sääntöjen mukaisesti, pyrkimys sopimukseen jäsenvaltion kanssa) evätä rahoituksen. Tämä ei koske menoja, jotka on toteutettu yli 36 kuukautta ennen komission asianomaiselle jäsenvaltiolle toimittamaa tarkastusten tuloksia koskevaa kirjallista tiedoksiantoa. Vanhentumisaika on tähän asti ollut 24 kuukautta. Muutos lisää komission mahdollisuuksia välttää maksuja, jotka eivät ole yhteisön oikeuden mukaisia. ETSK pitää kuitenkin järkevänä asettaa tiettyä ajallista painetta tällaiselle sääntöjenmukaisuustarkastukselle, kuten nykyisessäkin järjestelmässä tapahtuu. EU:n varhainen puuttuminen asioihin edistää myös ennaltaehkäisyä ja saa jäsenvaltiot toimimaan kurinalaisemmin.
4.6 Komissio voi vähentää maksuja (17 artikla)
Komissio varaa 17 artiklassa itselleen mahdollisuuden vähentää jäsenvaltioille maksettavia kuukausimaksuja tai keskeyttää ne. Sen lisäksi, että komissio voi tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä tehtävien päätösten yhteydessä vaatia maksuja takaisin tai olla suorittamatta niitä, sille luodaan nyt mahdollisuus vähentää nopeasti maksuja, jos yhteisön varoja käytetään selvästi väärin. Tämän kaltainen menettely on jo tähänkin asti ollut käytössä. ETSK pitää kannatettavana vastaavan oikeusperustan luomista.
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/44 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Neuvoston asetus asetusten (ETY) N:o 2759/75, (ETY) N:o 2771/75, (ETY) N:o 2777/75, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1255/1999 ja (EY) N:o 2529/2001 muuttamisesta poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden osalta”
KOM(2004) 712 lopullinen — 2004/0254 CNS
(2005/C 221/10)
Neuvosto päätti 3. joulukuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 37 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Leif E. Nielsen.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 135 ääntä puolesta ja 6 pidättyi äänestämästä.
1. Taustaa
1.1 |
Vakavien, tarttuvien eläintautien, kuten naudan spongiformisen enkefalopatian (BSE), suu- ja sorkkataudin (FMD), sikaruton (CSF) ja Newcastlen taudin (ND), puhkeaminen on aiheuttanut toistuvia kriisejä EU:n eläintuotemarkkinoille. Tällaisten eläinkulkutautien puhjetessa mm. eläimiä teurastetaan ja niiden kaupan pitämistä rajoitetaan tautien leviämisen estämiseksi. Pääsääntönä on, että kustannukset eläinkulkutautien pysäyttämiseksi rahoitetaan eläinlääkintärahastosta, minkä lisäksi jäsenvaltiot rahoittavat niistä 50 prosenttia. |
1.2 |
Eläintuotteiden markkinatilanne vaikeutuu myös myyntikieltojen ja suljettujen alueiden vuoksi. Sianlihan, kananmunien, siipikarjanlihan, naudanlihan, maidon ja meijerituotteiden sekä lampaan- ja vuohenlihan markkinajärjestelyihin sisältyy sen vuoksi tällaisissa tilanteissa mahdollisuus toteuttaa markkinatukitoimia. Tällaisten poikkeuksellisten tukitoimien ratkaiseva edellytys on, että asianomaiset jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavat eläinlääkintätoimenpiteet eläinkulkutautien pysäyttämiseksi. Markkinatilanteen helpottamiseen tähtäävät toimenpiteet toteutetaan sitä paitsi vain niin laajoina ja niin pitkäaikaisina kuin on ehdottomasti tarpeen asianomaisten markkinoiden tukemiseksi. |
1.3 |
Poikkeukselliset tukitoimet, jotka komissio hyväksyy pysyvien komiteoiden hallintomenettelyin, rahoitettiin alun perin kokonaan yhteisön talousarviosta. Näin tehtiin viimeksi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa sikaruton yhteydessä. Vuonna 1992 sovellettiin sikaruton yhteydessä ensi kerran kansallista osarahoitusta. Tuen laajuudessa esiintyneiden epäselvyyksien vuoksi komissio hyväksyi 1994 tarkennuksen, jonka mukaan yhteisön rahoitusosuus oli 70 prosenttia eläinten enimmäismäärää kohden. Sen jälkeen samaa rahoitusosuutta sovellettiin naudanliha-alalla torjuttaessa BSE:tä ja FMD:tä. Vuodesta 2001 lähtien kansallinen osarahoitus on ollut 50 prosenttia, koska Euroopan tilintarkastustuomioistuin vaati, että eläinlääkintärahastosta myönnettävän osarahoituksen ja markkinointitukitoimenpiteiden on vastattava toisiaan. |
1.4 |
Saksassa sattuneen tapauksen vuoksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin epäsi vuonna 2003 komission toimivallan määrätä kansallisen osarahoituksen suuruudeksi 30 prosenttia asiassa, joka koski nautakarjan ostojärjestelyjä BSE:n yhteydessä (1). Täten komissiolla ei ole toimivaltaa jatkaa tähänastista käytäntöä. Niinpä se ehdottaa, että tulevaisuudessa kansallinen osarahoitus on suuruudeltaan 50 prosenttia. Lisäksi tarkennetaan sianlihan, kananmunien, siipikarjanlihan, naudanlihan, maidon sekä lampaan- ja vuohenlihan markkinajärjestelyjä sekä sisämarkkinoita koskevissa toimenpiteissä että myynnissä EU:n ulkopuolisiin maihin. |
2. Yleistä
2.1 |
On valitettavaa, että komissio ja jäsenvaltiot eivät ole vuoden 1992 jälkeen kunnioittaneet yhä voimassa olevaa yleisperiaatetta, jonka mukaan toimenpiteet, jotka sisältyvät yhteisen maatalouspolitiikan ns. ensimmäiseen pilariin, rahoitetaan kokonaan yhteisön talousarviosta, mukaan lukien yhteisten markkinajärjestelyjen puitteissa toteutetut toimenpiteet. Neuvosto voi asian luonteen vuoksi hyväksyessään käsillä olevan ehdotuksen poiketa tästä periaatteesta, jonka se itse on ottanut käytäntöön. Yllä mainittua asiaa koskevan tuomioistuimen tuomion mukaan komissio ei kuitenkaan voi ilman erityisvaltuutusta poiketa neuvoston päätöksistä silloinkaan, kun näin tehdään jäsenvaltioiden myötävaikutuksella asianomaisissa hallintokomiteoissa. |
2.2 |
Eläinkulkutautien laajuudesta ja kestosta riippuen kyseiset toimenpiteet voivat aiheuttaa huomattavia kustannuksia, jotka on välttämättä ensisijaisesti rahoitettava julkisin varoin. Kysymys EU:n ja jäsenvaltioiden välisestä kustannusten jaosta koskee ensi kädessä jäsenvaltioiden välistä rahoituksellista yhteisvastuuta. Kansallisesta osarahoituksesta puhuttaessa eräillä jäsenmailla on enemmän halua ja paremmat mahdollisuudet kattaa kustannukset kuin toisilla. Eräät jäsenvaltiot kasaavat kustannukset suoraan tai epäsuorasti alan kannettavaksi, mistä on seurauksena huomattava kilpailun vääristyminen. Tämä voitiin todeta BSE-kriisin aikana. |
2.3 |
Komission mukaan kansallinen osarahoitus saa aikaan sen, että jäsenvaltiot tehostavat panostustaan kotieläinten sairauksien puhkeamisen torjumiseksi ja ennalta ehkäisemiseksi. Vaikka ETSK ymmärtää esitetyt argumentit, ei voida sulkea pois sitä vaihtoehtoa, että tietyissä tilanteissa tällainen vaatimus saattaa hidastaa tai vaikeuttaa päätöksiä ja näin ollen estää aktiivista torjuntatyötä. |
2.4 |
ETSK ymmärtää komission kantaa myös siltä osin, että ehdotus merkitsee vuoden 1992 jälkeen vallinneen käytännön jatkumista. Samoin ehdotuksella taataan eläinlääkintärahastosta myönnettävän rahoituksen ja markkinointitukitoimenpiteiden vastaavuus. |
2.5 |
ETSK katsoo kuitenkin, että neuvoston alun perin hyväksymien poikkeuksellisten markkinatoimenpiteiden kustannukset perustuvat yhteisvastuuseen ja rahoitukselliseen solidaarisuuteen. Tästä periaatteesta luopuminen merkitsee ETSK:n mielestä vaaraa siitä, että jäsenvaltioiden mahdollisuudet torjua eläintauteja eivät ole yhtenäisiä, koska tehokkaasta valvonnasta ja ennalta ehkäisevistä toimenpiteistä huolimatta taudit saattavat puhjeta satunnaisesti ja yllätyksellisesti. Markkinavaikutukset kohdistuvat tällöin myös muihin jäsenmaihin. Kansallinen osarahoitus aiheuttaa niin ikään vaaran siitä, että sillä voi olla kerrannaisvaikutuksia muillakin aloilla. Tästä taas on seurauksena vaara siitä, että yhteisen maatalouspolitiikan kustannuksia siirretään yhä enemmän jäsenvaltioiden vastuulle. |
2.6 |
Jos komission ehdotus kaikesta huolimatta saa kannatusta, järjestelyyn sisältyvän jäsenvaltion rahoitusosuuden käsittely osana perustamissopimuksen valtiontukimääräyksiä on hallinnollinen rasite, eikä sille ole asiallista perustetta. Komission ehdotuksen ilmoitusmenettelystä poikkeamisesta olisi niin ollen pitänyt olla voimassa alusta lähtien. |
3. Päätelmät
3.1 |
ETSK toivoo, että poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden yhteydessä säilytetään rajoittamattoman yhteisvastuullisuuden periaate, eikä se siksi kannata komission ehdotusta jäsenvaltioiden 50 prosentin osarahoituksesta. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Asia C-239/01, 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-10333.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/46 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kymmenen vuotta Pekingin kokouksen jälkeen: arvio sukupuolten tasa-arvon edistymisestä Euroopassa ja kehitysmaissa”
(2005/C 221/11)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 16. joulukuuta 2004 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta ”Kymmenen vuotta Pekingin kokouksen jälkeen: arvio sukupuolten tasa-arvon edistymisestä Euroopassa ja kehitysmaissa”.
Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 12. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Susanna Florio.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 135 ääntä puolesta ja 1 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Pekingin toimintaohjelma ja julistus hyväksyttiin Pekingissä vuonna 1995 järjestetyssä neljännessä naisten maailmankonferenssissa. Helmikuun 28. päivästämaaliskuun 11. päivään 2005 pidettävässä naisten asemaa käsittelevän YK:n toimikunnan (CSW) 49. istunnossa arvioidaan, miten kyseisten asiakirjojen sekä YK:n yleiskokouksen 23. erityisistunnossa (”Naiset 2000: sukupuolten tasa-arvo, kehitys ja rauha 2000-luvulla”, New York 2000) hyväksyttyjen päätösasiakirjojen täytäntöönpano on edistynyt. Erityisistunnossa luotiin alustava katsaus saavutettuihin edistysaskeliin ja sukupuolten tasa-arvon tiellä oleviin esteisiin. |
1.2 |
Erityisistunnossa yleiskokous hyväksyi päätöslauselman jatkotoimista ja aloitteista Pekingin julistuksen ja toimintaohjelman toimeenpanemiseksi sekä poliittisen julistuksen, jossa jäsenvaltiot sitoutuivat kokoontumaan uudelleen kymmenen vuoden kuluttua Pekingin toimintaohjelman hyväksymisestä arvioimaan saavutettua edistystä ja harkitsemaan uusia aloitteita. |
1.3 |
CSW:n monivuotisen työohjelman mukaan 49. istunnon keskeisiä aiheita ovat toimintaohjelmassa määritellyillä 12 alalla saavutettu edistys sekä nykyisten haasteiden määrittely ja uusien strategioiden laadinta. Tavoitteena on parantaa naisten ja tyttöjen asemaa ja lisätä heidän vaikutusmahdollisuuksiaan. Keskustelun vilkastuttamiseksi istunto pidetään tässä yhteydessä avoinna, jotta jäsenvaltioiden, kansalaisyhteiskunnan ja kansainvälisten järjestöjen edustajat voivat osallistua siihen mahdollisimman laajasti. |
1.4 |
YK:n panos on ollut perustavan tärkeä naisten ja miesten yhtäläisiin oikeuksiin liittyvän ongelman kansainvälisen näkyvyyden lisäämiseksi: Vuonna 1975 kutsuttiin koolle ensimmäinen naisten maailmankonferenssi (Mexico City), jossa julistettiin avatuksi YK:n naisten vuosikymmen. Kööpenhaminassa vuonna 1980 pidetyssä toisessa konferenssissa (naisten vuosikymmenen puoliväli) ensimmäiset hallitukset (57) allekirjoittivat kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen (CEDAW-sopimus, 1979), joka on sukupuolten tasa-arvoon tähtäävän vaivalloisen prosessin virstanpylväitä. Nairobissa vuonna 1985 pidetyssä kolmannessa konferenssissa hyväksyttiin toimintasuunnitelma, jonka aiheena ovat tulevaisuuden strategiat naisten aseman edistämiseksi ja jossa hallitukset ja kansainväliset järjestöt julistavat tavoitteeksi tasa-arvon. |
1.5 |
Naisten erityisominaisuuksien ja roolin tunnustamista on edistänyt myös YK:n turvallisuusneuvoston vuonna 2000 antama päätöslauselma 1325 aiheesta ”Naiset, rauha ja turvallisuus”. Siinä tunnustetaan sotien vaikuttavan naisiin eri tavalla kuin miehiin ja vahvistetaan, että naisten osuutta konfliktien ehkäisyä ja ratkaisemista koskevassa päätöksenteossa tulee lisätä. Yleisemmällä tasolla naisten aseman edistäminen on kuitenkin jo yli vuosikymmenen ajan otettu huomioon YK:n kaikkien suurten konferenssien ja kansainvälisten kokousten päätelmissä (1). |
1.6 |
Tärkeä oli myös syyskuussa 2000 pidetty YK:n Millennium-huippukokous, jossa jäsenvaltiot asettivat kahdeksan selkeää ja mitattavissa olevaa tavoitetta (vuosituhannen kehitystavoitteet). Päämääränä on vähentää vuoteen 2015 mennessä merkittävästi köyhyyttä, nälkää, sairauksia ja ympäristön pilaantumista. Vuosituhatjulistuksen lähtökohtana oli myös tarve koota edellisenä vuosikymmenenä pidetyissä kansainvälisissä konferensseissa ja huippukokouksissa asetetut tavoitteet yhtenäiseksi tärkeimpien tavoitteiden luetteloksi. Kolmantena kehitystavoitteena on edistää sukupuolten tasa-arvoa ja kasvattaa naisten vaikutusvaltaa, mikä liittyy kiinteästi yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen. Viides tavoite puolestaan koskee odottavien äitien terveyden parantamista. Sukupuolten tasa-arvo on kuitenkin kaikkien kahdeksan tavoitteen punainen lanka. |
2 Yleistä
2.1 |
Vaikka YK on laatinut laajan säännöstön sukupuolten tasa-arvon saavuttamiseksi, eivät asiakirjoihin kirjatut periaatteet aina ole sopusoinnussa sen kanssa, miten niitä toteutetaan käytännössä jäsenvaltioissa ja niiden kauppa- ja kehityspolitiikassa. Naisten kansalaisoikeuksien sekä taloudellisten, sosiaalisten ja poliittisten oikeuksien täysimääräiseltä tunnustamiselta vievät usein pohjan uusliberalistiset kauppasopimukset ja makrotalouspolitiikka, joissa tasa-arvonäkökulmaa ei edes oteta huomioon. |
2.2 |
Monimutkainen kansainvälinen tilanne ei varmastikaan edistä naisten aseman parantamista, vaan aiempina vuosina saavutettu edistys on vaarassa valua hiekkaan. |
2.3 |
Meneillään olevat konfliktit heikentävät ja huonontavat naisten tilannetta entisestään. |
2.4 |
Kotiväkivaltaa esiintyy edelleen kaikkialla maailmassa, ja se koskee kaikenikäisiä naisia yhteiskuntaluokasta ja uskonnosta riippumatta. |
2.5 |
On siis tärkeää vahvistaa sukupuolten tasa-arvon asemaa ja naisten oikeuksien puolustamista ensisijaisena tavoitteena ja välineenä, jonka avulla voidaan varmistaa tasa-arvoinen kehitys, hyvinvoinnin entistä tasaisempi jakautuminen ja kestävä talouskehitys sekä vahvistaa heikoimpien väestöryhmien suojelemiseksi tarkoitettuja järjestelmiä. |
3 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean rooli
3.1 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea pitää tärkeänä arvioida omassa kannanotossaan edistysaskeleita, joita Euroopan unioni on saavuttanut sukupuolten tasa-arvoa koskevissa kysymyksissä. |
3.2 |
Komitea muistuttaa, että se on aina seurannut hyvin kiinnostuneena naisten yhteiskunnallisen aseman edistämistä koskevia toimia sekä laatinut useita lausuntoja ja edistänyt erilaisia aloitteita. Komitea on antanut neljättä naisten maailmankonferenssia (Peking 1995) ja sen seurantakokousta (Peking + 5) koskevat lausunnot (EXT/131 ja REX/033), joissa se toteaa muun muassa, että komitealla olisi tärkeää olla valtuuskunta YK:n kokouksissa. |
3.3 |
Komitea on saanut unionin toimielinten — ennen muuta neuvoston, Euroopan parlamentin ja komission — kanssa tehtävän yhteistyön johdosta merkittävän roolin lukuisten Euroopan unionin tasa-arvoaloitteiden seurannassa. Kyseisten aloitteiden avulla on kuluneina vuosina pyritty vastaamaan Pekingin kokouksessa esille tulleisiin haasteisiin ja poistamaan esteitä. |
3.4 |
Komitea katsookin voivansa edistää huomattavalla tavalla sitä, että naisten asemaan liittyvät kysymykset otetaan järjestelmällisesti huomioon yhä laajemmin yhteisön politiikassa ja eurooppalaisessa yhteiskunnassa. Ensin tulee selvittää, millaista edistystä neljännen maailmankonferenssin jälkeen on tapahtunut ja millaisia esteitä on havaittu. |
3.5 |
Euroopan unionilla on kansainvälisellä tasolla keskeinen rooli ja siis myös suuri vastuu. Tältä pohjalta komitea pyrkii käsillä olevassa asiakirjassa määrittelemään, miten EU voi omalta osaltaan edistää maailman naisten elinoloja ja asemaa yhteistyö-, kehitys- ja kauppapolitiikallaan. |
4 Euroopan unioni
4.1 |
Jo perussopimuksessa mainittu sukupuolten tasa-arvo vahvistettiin vielä virallisesti Euroopan unionin tavoitteeksi Amsterdamin sopimuksessa. Sen yhteydessä omaksuttiin kaksitahoinen lähestymistapa: yhtäältä mainitaan tasa-arvonäkökulman valtavirtaistaminen yhteisön kaikilla politiikanlohkoilla ja toisaalta erityistoimien toteuttaminen naisten aseman edistämiseksi. Naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen sisältyi kuitenkin jo aiemmin yhteisön taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevaan politiikkaan ja oli rakennerahastojen ensisijaisena tavoitteena jo vuonna 1994. |
4.2 |
EU on omaksunut integroidun lähestymistavan, jonka yhteydessä on eriytetty lainsäädäntö- ja rahoitusvälineet sekä avoimen koordinointimenetelmän käyttö sosiaalipolitiikassa. Tuoreimpia EU:n välineitä sukupuolten tasa-arvon saavuttamiseksi ovat sukupuolten tasa-arvoa koskeva puitestrategia (2001–2005), johon nivoutuvat vuotuiset työohjelmat sekä rakennerahastot. |
4.3 |
Sukupuolten tasa-arvoa koskevan puitestrategian (2001–2005) avulla koordinoidaan toimia ja ohjelmia, jotka aiemmin toteutettiin alakohtaisesti. Strategiassa sovelletaan Amsterdamin sopimuksen mukaista kaksitahoista lähestymistapaa, jotta toimet olisivat mahdollisimman johdonmukaisia. Lisäksi on laadittu luotettavia indikaattoreita sekä järjestelmä seurantaa, arviointia ja saavutettujen tulosten levittämistä varten. |
4.4 |
Sukupuolten tasa-arvon edistämisstrategiassa määritellyt toiminta-alat ja tavoitteet ovat toisistaan riippuvaisia. Keskeisiä aloja on viisi: talous (liittyy työllisyysstrategiaan ja rakennerahastoihin sekä läpäisyperiaatteen soveltamiseen kaikilla politiikanaloilla, jotka vaikuttavat naisten taloudelliseen asemaan), osallistuminen ja edustus (liittyy päätöksentekoprosesseihin), sosiaaliset oikeudet (liittyy arkielämään ja sosiaaliturvajärjestelmissä esiintyvään epätasa-arvoisuuteen), yhteiskunta (liittyy ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin, erityisesti korostetaan väkivallan ja seksuaalisessa tarkoituksessa harjoitettavan ihmiskaupan torjuntaa) sekä roolien ja stereotyyppien muuttaminen (liittyy kulttuurijärjestelmään ja joukkoviestimiin). |
4.5 |
Sukupuolten tasa-arvoa tukevaa politiikkaa on pyritty vahvistamaan myös rakennerahastojen avulla. Vuosia 2000–2006 koskeva rakennerahastoasetus perustuu tarkkaan analyysiin ja kriittisiin huomioihin yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi toteutetuista toimista ja niiden heikkouksista. Asetuksessa noudatetaan Amsterdamin sopimuksen mukaista kaksitahoista lähestymistapaa. Rakennerahastot — eritoten Euroopan sosiaalirahasto (ESR) — ovat myös aina olleet keskeinen väline Euroopan työllisyysstrategiassa. Heinäkuussa 2003 hyväksyttyjen uusien työllisyyden suuntaviivojen mukaan sukupuolten tasa-arvon tulee sisältyä laaja-alaisesti kaikkiin tavoitteisiin, ja naisten ja miesten tasa-arvo on eräs erityissuuntaviivoista. |
4.6 |
ESR:n toiminnassa, joka liittyy pääasiassa työllisyys- ja koulutuspolitiikkaan, on otettu suuria edistysaskelia. Kyseisten alojen toimet ovat keskittyneet erityisesti naisten työmarkkinoille pääsyn, osallistumisen ja työmarkkina-aseman parantamiseen (toimintalinja E) sekä työ- ja perhe-elämän yhdistämismahdollisuuksien edistämiseen. Positiivisia esimerkkejä on jo saatu ilahduttavan runsaasti. ESR noudattaakin Lissabonissa vuonna 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettamaa määrällistä tavoitetta, jonka mukaan vuoteen 2010 mennessä työssäkäyvien naisten määrän tulisi kasvaa 51 prosentista (vuonna 2000) 60 prosenttiin, sekä Barcelonassa vuonna 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tavoitetta, jonka mukaan esikoulupaikkoja tulisi olla tarjolla 90 prosentille alle kouluikäisistä, yli kolmivuotiaista lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmivuotiaista. |
4.7 |
Työn laadun ja etenemismahdollisuuksien parantamiseksi, naisyrittäjyyden edistämiseksi, palkkaerojen pienentämiseksi ja uuden teknologian aloilla naisten osallistumisen lisäämiseksi toteutetut toimet vaikuttavat kuitenkin vielä hajanaisilta. Perhe- ja työelämän yhdistämisen helpottamiseksi on toteutettu runsaasti lastenhoitopalveluihin liittyviä toimia mutta vain harvoja toimia, jotka kohdistuvat nimenomaan vanhuksiin tai sellaisiin perheenjäseniin, jotka eivät kykene elämään itsenäisesti. |
4.8 |
Muiden rahastojen — erityisesti maatalous- ja kalastusrahastojen — toimissa tasa-arvoulottuvuus on kuitenkin jäänyt hyvin heikoksi. Kyseisillä aloilla naiset ovat perinteisesti aliedustettuina, mutta heillä on kuitenkin aktiivinen rooli alojen kehittämisessä. Tällaisilla aloilla on siis edelleen syvää epätasa-arvoisuutta, eikä naisten osuutta yhteisöjen elämässä — eikä ympäristönsuojelun edistämisessä — arvosteta riittävästi. |
4.9 |
EU:n politiikkaa tuetaan useista erillisistä aloitteista ja rahoitusohjelmista, joista esimerkkeinä mainittakoon työmarkkina-alan Now-aloite (Employment-aloite), nais- ja lapsikaupan vastaisen yhteistyön voimistamista koskeva Stop-ohjelma, väkivallan uhrien informoinnin ja suojelun parantamista koskeva Daphne-ohjelma sekä uuden teknologian alan Women and Science -aloite (tutkimuksen ja kehityksen puiteohjelma). Puiteohjelmassa esitetään lisäksi tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamista yhteisöaloitteissa, joita ovat esimerkiksi Equal, Interreg, Urban, Leader sekä kulttuurialan Leonardo, Sokrates, Youth ja Culture. |
4.10 |
Komission kertomuksessa naisten ja miesten tasa-arvosta (KOM(2004) 115 lopullinen) todetaan, että Euroopan unionilla on jo varsin mittava tasa-arvolainsäädäntö (2), jota tukee lisäksi laaja oikeuskäytäntö. Valmisteilla on myös ehdotus kattavaksi direktiiviksi, joka koskisi yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen soveltamista sekä naisten ja miesten tasa-arvoista kohtelua palkkaus- ja työllisyyskysymyksissä ja jonka avulla yhtenäistettäisiin ja systematisoitaisiin alan lainsäädäntö. |
4.11 |
Myös Euroopan työllisyys- ja sosiaaliasiain ministerit ilmaisivat Alankomaiden puheenjohtajuuskaudella äskettäin pitämässään kokouksessa tukevansa tämänsuuntaisia toimia. He totesivat, että kattavassa tasa-arvodirektiivissä tulisi kiinnittää huomiota etenkin samapalkkaisuuteen, yhtäläisiin mahdollisuuksiin päästä työmarkkinoille, yhtäläiseen kohteluun sosiaaliturvajärjestelmissä ja koulutuksessa sekä yhtäläisiin uramahdollisuuksiin. Lisäksi tulisi kiinnittää erityishuomiota todistustaakkaan sukupuolisyrjintätapauksissa. |
4.12 |
Ehdotusta direktiiviksi naisten ja miesten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta tavaroiden ja palvelujen saatavuuden ja tarjonnan alalla (2003/0265 CNS) on käsitelty myös ETSK:ssa (ks. lausunto) (3), ja ehdotuksessa on havaittu merkittäviä aukkoja, jotka tulisi poistaa ensi tilassa. |
4.13 |
Viimeksi kuluneina vuosina on — Pekingin toimintasuunnitelman hyväksymisestä ja Lissabonissa pidetystä Eurooppa-neuvoston kokouksesta alkaen — laadittu yhä enemmän tasa-arvotilastoja. Tässä yhteydessä on myös laadittu (esimerkiksi päätöksentekoprosesseja, työmarkkinoita tai perheväkivaltaa koskevia) uusia indikaattoreita, joiden avulla voidaan analysoida ongelmia tosiasioiden perusteella ja valvoa harjoitetun politiikan ja toimien vaikutuksia. Tilastoalalla on siis jo tapahtunut selvää edistystä, vaikka paljon onkin vielä tehtävä, jotta eri sektoreita voitaisiin arvioida luotettavasti. Edistymisestä saadaan tarkkaa tietoa vain tutkimalla ja analysoimalla vallitsevia ilmiöitä ja prosesseja määrällisesti ja laadullisesti. |
4.14 |
Yhteisön tasolla ja jäsenvaltioissa ei kuitenkaan vielä tunneta juuri lainkaan nk. gender-budjetointia eli tasa-arvonäkökulman huomioimista talousarvion suunnittelussa. Sen avulla tasa-arvokysymykset pyritään valtavirtaistamaan ja ottamaan huomioon kaikissa talousarviomenettelyissä. Kun tasa-arvonäkökulma otetaan huomioon talousarviosuunnittelun kaikilla tasoilla, hallinnollisten päätösten tunnustetaan vaikuttavan miehiin ja naisiin eri tavoin. Päätökset eivät siis ole neutraaleja. Tässä mielessä gender-budjetoinnin avulla voidaan myös arvioida, miten politiikka, rahoitus ja verotus vaikuttavat miehiin ja naisiin. |
4.15 |
Vaikka yhteisö on voimistanut naisten aseman edistämiseen tähtääviä toimiaan, tavoitteiden saavuttamiseksi tarvitaan kuitenkin vielä lisää käytännön toimia ja jäsenvaltioiden yhä suurempaa sitoutumista, sillä ne ovat päävastuussa kyseisten politiikan alojen täytäntöön panemisesta. |
4.16 |
Naisten työttömyysaste on vähentynyt kuluneina vuosina Euroopassa ja on nykyisin 55,6 prosenttia, mutta Lissabonin Eurooppa-neuvoston asettama tavoite on useissa maissa vielä kaukana. Naisia on työllistynyt heikoimmassa asemassa oleviin työntekijäryhmiin, joihin kuuluvien asema on epävarma. He eivät useinkaan kuulu minkäänlaiseen sosiaaliturvajärjestelmään. Monissa maissa on edelleen naisten ja miesten välisiä palkkaeroja tai ne syvenevät edelleen, ja valitettavasti vieläkin esiintyy sukupuolten välistä vertikaalista ja horisontaalista erottelua. Kuten edellä todetaan, myös perhe- ja työelämän yhteensovittamista koskevissa toimissa keskitytään vain lastenhoitokysymyksiin, kun taas muihin hoitoa tarvitseviin perheenjäseniin kohdistuvia toimia ei ole juuri lainkaan. Lisäksi vain harvat maat toteuttavat toimia työssäkäyvien isien kannustamiseksi vanhempainloman pitoon. |
4.17 |
Epätasa-arvo on merkittävää myös päätöksenteossa: EU:ssakin esimerkiksi Euroopan komission kollegioon kuuluu 22 miestä ja 7 naista (vain 24 prosenttia), ja Euroopan parlamentin jäsenistä 510 on miehiä ja 222 naisia (vain 30 prosenttia). Tilanne ei ole parempi jäsenvaltioissakaan: keskimäärin naispuolisten parlamentaarikkojen osuus ei yllä edes 25 prosenttiin, ja hallituksissa naisten osuus on vain hieman yli 20 prosenttia (4). ETSK:ssa naispuolisten jäsenten osuus on alhainen (317 jäsenestä vain 79 eli 25 prosenttia on naisia). |
5 Euroopan unioni ja unionin ulkopuoliset maat: naisten asemaa edistävä kansainvälinen yhteistyö ja kauppa
5.1 |
Naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevat kysymykset otetaan nykyisin täysin huomioon myös Euroopan unionin yhteistyö- ja kehityspolitiikassa. Komission 18. syyskuuta 1995 antama tiedonanto (KOM(95) 423 lopullinen) ja neuvoston 20. joulukuuta 1995 antama päätöslauselma sukupuolten tasa-arvoon liittyvien kysymysten sisällyttämisestä kehitysyhteistyöhön loivat perustan ensimmäisen kyseistä aihetta koskevan asetuksen hyväksymiselle. Neuvosto antoikin 22. joulukuuta 1998 asetuksen (EY) N:o 2836/98, ja nyt se on uudistettu vuosiksi 2004–2006. Uudessa asetuksessa (EY) N:o 806/2004 vahvistetaan tavoitteet, jotka koskevat valtavirtaistamisen edistämistä sekä käytännön toimien toteuttamista yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseksi, ja siten köyhyyden tehokkaaksi torjumiseksi. Lisäksi asetuksessa todetaan, että keskeistä on sellaisten resurssien ja palvelujen hallinta, joiden avulla edistetään erityisesti naisten koulutusta ja työllisyyttä sekä heidän osallistumistaan päätöksentekoprosesseihin. Siinä korostetaan myös sukupuolten tasa-arvoa edistävän julkisen ja yksityisen toiminnan tukemista. |
5.2 |
Toimintaohjelmalla, joka koskee sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamista yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikassa (2001–2006) (5), pyritään pienentämään asetettujen tavoitteiden ja käytännön toimien välistä kuilua esittämällä konkreettinen strategia ja määrittelemällä keskeiset toiminta-alat. Niitä ovat köyhyyden vähentämistä koskevien makrotalouspolitiikkojen sekä terveydenhuolto- ja koulutusalan sosiaalisten kehittämisohjelmien tukeminen, elintarvikkeiden saannin turvaaminen ja maaseudun kestävä kehitys, liikenne, institutionaalisten valmiuksien kehittäminen ja hyvä hallintotapa, kauppa ja kehitys sekä alueellinen yhdentyminen ja yhteistyö. Muita keskeisiä toiminta-aloja ovat tasa-arvokysymysten ottaminen huomioon kaikissa alueellisissa ja maakohtaisissa hankkeissa ja ohjelmissa sekä tarvittavien välineiden ja tasa-arvokoulutuksen antaminen Euroopan komission henkilöstölle. |
5.3 |
Ohjelma-asiakirjassa sukupuolten tasa-arvon edistämisestä kehitysyhteistyöpolitiikassa (2005–2006) määritellään keskeisiksi toiminta-aloiksi myönteisten toimintamallien edistäminen nuorten keskuudessa naisiin ja tyttöihin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi sekä koulutuksen ja metodologisen tuen antaminen kumppanimaiden merkittävimmille toimijoille. |
5.4 |
Euroopan komissio tukee yleisesti sukupuolten tasa-arvoa edistäviä toimia ja hankkeita tekemällä kahdenvälistä ja alueellista yhteistyötä Länsi-Balkanin, Itä-Euroopan ja Keski-Aasian sekä Välimeren alueen, Afrikan, Karibianmeren, Tyynenmeren ja Latinalaisen Amerikan maiden kanssa. Muuta rahoitusta myönnetään maantieteellisten perusteiden sijaan aihekohtaisesti. |
5.5 |
Komitea pitää AKT-maiden eli Afrikan, Karibianmeren ja Tyynenmeren maiden kanssa 23. kesäkuuta 2000 solmittua Cotonoun sopimusta tärkeänä etappina EU:n ja sen ulkopuolisten maiden suhteiden kehityksessä. Sopimus on osoitus siitä, että politiikka, kauppa ja kehitys kulkevat käsi kädessä. Siihen sisältyy sosiaalinen ulottuvuus, jonka yhteydessä myös edistetään valtioista riippumattomien toimijoiden — myös kansalaisyhteiskunnan edustajien — täysimittaista osallistumista kehitysstrategioihin. Lisäksi sukupuolten tasa-arvo asetetaan yhdeksi koko sopimuksen läpäiseväksi teemaksi, joka tulee siis ottaa johdonmukaisesti huomioon (8 ja 31 artikla). Komitea pitää erittäin myönteisenä, että valtioista riippumattomille toimijoille annetaan mahdollisuus osallistua maakohtaisten strategia-asiakirjojen valmistelun eri vaiheisiin. Se toivoo, että tässä yhteydessä kiinnitetään erityishuomiota naisjärjestöjen osallistumisen edistämiseen. Lisäksi sopimuksessa annetaan komitean erityistehtäväksi kuulla talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmiä ja institutionalisoidaan komitean rooli ensisijaisena keskustelukumppanina. |
5.6 |
Sen varmistaminen, että naiset voivat osallistua kehitysyhteistyöpolitiikkaan täysipainoisesti ja aktiivisesti, on varmasti hankala ja pitkäaikainen prosessi. Komitea pitää kuitenkin tärkeänä, että kaikki unionin toimielimet kiinnittävät asiaan aina runsaasti huomiota, jotta asiakirjoihin kirjatut tavoitteet toteutuisivat käytännössä. |
5.7 |
Komitean mielestä onkin olennaisen tärkeää, että yhteisön taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevaa politiikkaa pyritään levittämään myös muualle maailmaan ja että EU edistää ja soveltaa kyseiseen politiikkaan sisältyviä periaatteita kansainvälisellä tasolla suhteissaan unionin ulkopuolisiin maihin. |
5.8 |
Yhtenä käyttökelpoisena välineenä voi varmasti olla erityislausekkeiden sisällyttäminen kauppa- ja yhteistyösopimuksiin sekä toimien toteuttaminen sellaisten maiden kannustamiseksi, jotka kunnioittavat naisten oikeuksia. |
5.9 |
Vaikka kaupan vapautuminen on edistänyt kehitysmaiden naisten työllisyyttä, se on myös usein johtanut siihen, että naiset työskentelevät epävarmassa asemassa olevien, vähän koulutettujen ja matalapalkkaisten työntekijöiden ryhmässä, johon kuuluvilla ei ole tukenaan minkäänlaista sosiaaliturvajärjestelmää. Kaupan vapautumisen yhteydessä on myös usein toteutettu kansainvälisten organisaatioiden ehdottamia tai sanelemia rakennemuutostoimia, joihin heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien on vaikea mukautua ilman asianmukaisia sosiaaliturvamekanismeja. Naiset ovat usein enemmistönä näissä väestöryhmissä. |
5.10 |
Edellä esitetystä huolimatta kyseisessä politiikassa ja etenkin kauppapolitiikassa kiinnitetään edelleen varsin vähän huomiota tasa-arvokysymyksiin. Koska poliittiset päätökset eivät todellakaan ole neutraaleja ja ne vaikuttavat naisiin usein kielteisesti ja koska talouden kehittämisessä on otettava huomioon sosiaalinen oikeudenmukaisuus, tulisi myös tasa-arvonäkökulma ottaa huomioon kaikessa politiikan muotoilussa. Lisäksi tulisi luoda seurantajärjestelmiä politiikan makro- ja mikrotaloudellisten vaikutusten arvioimiseksi. |
6 Päätelmät ja toimintaehdotukset
Unionin toimielinten tähän astinen hyvä yhteistyö on tuonut merkittäviä tuloksia kysymyksissä, jotka liittyvät aktiivisen naisten asemaa koskevan politiikan muotoiluun sekä naisten työelämään sijoittumista, oikeuksien puolustamista ja elinoloja edistäviin erityisohjelmiin ja -hankkeisiin. ETSK:n mielestä toimia tarvitaan vielä useissa yhteyksissä, joista mainittakoon seuraavat:
— |
Naisten osallistuminen päätöksentekoprosesseihin ja heidän edustuksensa on edelleen liian vähäistä sekä unionin toimielimissä että useimmissa jäsenvaltioissa, niin valtakunnallisella kuin alueellisella ja paikallisellakin tasolla. Naisten osallistumista ja edustusta tulisi edistää kaikilla tasoilla, ja tässä yhteydessä voitaisiin harkita myös kiintiöjärjestelmää. |
— |
Sekä toimielimissä että jäsenvaltioissa tulisi järjestää tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamista ja yleistämistä koskevaa koulutusta aina päättäjätasolta toimintalinjojen ja strategioiden toteutustasolle. |
— |
Aihepiirien määrittämiseksi sekä toimintalinjojen ja -strategioiden parantamiseksi ja niiden vaikutusten arvioimiseksi on laadittava kohdennettuja ja sukupuolitettuja tutkimuksia ja analyyseja, tilastoja sekä erityisindikaattoreita. Lisäksi tulee jatkaa eriytettyjen tilastojen ja uusien indikaattorien laadintaa. |
— |
Kaikkien EU:n rahastojen ja rahoitusvälineiden sekä jäsenvaltioiden osalta tulisi ilmoittaa tarkkaan, miten paljon resursseja naisten asemaa edistäviin toimiin käytetään. Etenkin tasa-arvonäkökulman huomioimiseen budjetoinnissa tulisi kannustaa, ja tällaisen toiminnan tulisi olla yhä yleisempää. |
— |
Tärkein perusedellytys on kuitenkin naisten yhtäläinen oikeus yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen vuosituhannen kehitystavoitteiden kolmannen kohdan mukaisesti. |
— |
Rakennerahastojen yhteydessä tulisi voimistaa naisiin kohdistuvia maatalousalan (EMOTR) ja kalastusalan (KOR) toimia ja nivoa ne ympäristönsuojelutoimiin. Myös ympäristönsuojelukysymyksissä yhteisön tasa-arvopolitiikka on heikonlaista. |
— |
Naisyrittäjyyttä tukevia toimia ja naisten osallistumisen lisäämistä uuden teknologian aloilla tulisi vauhdittaa. |
— |
On tehostettava osaamisyhteiskuntaan nivoutuvia koulutustoimia, jotta alasta ei muodostu naisten syrjintää lisäävä tekijä. Naiset voivat nimittäin osaltaan edistää Lissabonin strategiassa määriteltyjen tavoitteiden saavuttamista. |
— |
Yleisesti tulee jatkaa määrätietoisia ponnisteluja vertikaalisen ja horisontaalisen erottelun torjumiseksi sekä kaikkien tasa-arvon toteutumista haittaavien esteiden poistamiseksi. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden tulee määritellä yhteisymmärryksessä työmarkkinaosapuolten kanssa tarkat ja mitattavissa olevat tavoitteet ja päämäärät. Erityisesti palkkasyrjintään liittyvissä kysymyksissä jäsenvaltioiden tulee ryhtyä soveltamaan monipuolista lähestymistapaa, joka määritellään neuvoston laatimissa jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoissa (6). Lähestymistavassa otetaan huomioon yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, työpaikkaluokitukset, palkkajärjestelmät ja kulttuuriset stereotypiat, jotka liittyvät kyseiseen ongelmaan kiinteästi. |
— |
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista edistävissä toimissa tulee ottaa huomioon myös väestön ikääntyminen ja kiinnittää yhä enemmän huomiota iäkkäiden perheenjäsenten hoitoon heikentämättä kuitenkaan lastenhoitomahdollisuuksia. |
— |
Naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien tukemiseksi tulee edistää ja parantaa erityisesti yleissivistävän ja korkeakoulutuksen sekä terveydenhuollon ja hoiva-alan julkisiin palveluihin kohdistuvia investointeja. |
— |
Myös jäsenvaltioissa tulee vahvistaa toimia, jotka koskevat maahanmuuttoa, maahanmuuttajanaisten kotouttamista, turvapaikkakysymysten edistämistä sekä kotimaassaan konfliktien, syrjinnän ja väkivallan uhriksi joutuneiden naisten asemaa. |
— |
Nais- ja lapsikauppa on torjuttava. |
— |
Kehitysyhteistyö- ja kauppapolitiikassa tulee edelleen vahvistaa yhteiskunnallista osallistumista yleensä ja erityisesti naisten roolia. Naisten etujärjestöjen tulee voida osallistua täysipainoisesti kehitysyhteistyöpolitiikan muotoiluun ja maakohtaisten strategia-asiakirjojen laadintaan. Ennen muuta erityisesti naisille suunnattua rahoitusta tulee lisätä, jotta heidän taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutusmahdollisuutensa paranisivat. |
— |
Tulee valvoa myös kauppasopimusten ja kehitysyhteistyöpolitiikan mikrotaloudellisia vaikutuksia, ja analysoida niiden vaikutuksia heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien elinoloihin ja ottaa huomioon sukupuolten väliset erot. |
— |
Komission ja sen lähetystöjen roolia tulee korostaa, ja niiden tulee käyttää vaikutusvaltaansa sen varmistamiseksi, että ihmisoikeuksia ja siis myös naisten oikeuksia aletaan kunnioittaa alueilla, joilla niitä on loukattu. |
— |
Lähetystöjen erityisvastuuna tulisi olla tasa-arvon valtavirtaistamisen edistäminen. |
— |
Euroopan unionin tulisi tehdä kaikki voitavansa, jotta mahdollisimman monet maat ratifioisivat ja panisivat täytäntöön kaikki naisten asemaa edistävät kansainväliset sopimukset ja erityisesti naisten kaikkinaisen syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen siihen liitettyine lisäpöytäkirjoineen ja jotta eräiden allekirjoittajamaiden yleissopimukseen tekemät varaukset peruttaisiin. |
Komitea sitoutuu tarkastelemaan perinpohjaisesti naisten asemaa Euroopan unionin uusissa jäsenvaltioissa.
Kun otetaan huomioon ETSK:n luonne, tehtävät kansalaisyhteiskuntaan liittyvissä asioissa ja tavoitteet sekä kokemus, jota komitealla on sukupuolten tasa-arvoon liittyvien aiheiden jatkuvan seurannan ansiosta, komitean tulisi olla edustettuna naisten asemaa käsittelevän YK:n toimikunnan 49. istuntoon osallistuvassa Euroopan unionin komission valtuuskunnassa.
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Ympäristö- ja kehityskonferenssi (Rio de Janeiro 1992), maailman ihmisoikeuskonferenssi (Wien 1993), hiviä ja aidsia käsittelevä YK:n yleiskokouksen erityisistunto (New York 2001), kansainvälinen väestö- ja kehityskonferenssi (Kairo 1994), sosiaalisen kehityksen huippukokous (Kööpenhamina 1995), rasismin, rotusyrjinnän, muukalaisvihan ja suvaitsemattomuuden vastainen maailmankonferenssi (Durban 2001), kansainvälinen kehitysrahoituskonferenssi (Monterrey 2002), toinen ikääntymistä koskeva maailmankonferenssi (Madrid 2002), kestävän kehityksen huippukokous (Johannesburg 2002) ja tietoyhteiskuntaa käsittelevä huippukokous (Geneve 2003 ja Tunis 2005).
(2) Naisten ja miesten tasa-arvoista kohtelua koskevia direktiivejä on annettu seuraavista aiheista: samapalkkaisuus (75/117/ETY), mahdollisuudet työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työolot (neuvoston direktiivi 2002/73/EY, jolla muutettiin direktiiviä 76/207/ETY), sosiaaliturva (79/7/ETY) ja ammatilliset sosiaaliturvajärjestelmät (86/378/ETY), itsenäiset ammatinharjoittajat (86/613/ETY), raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien naisten työsuojelu (92/85/ETY), työajan järjestäminen (93/104/EY), vanhempainloma (96/34/EY), todistustaakka sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa (97/80/EY) ja osa-aikatyö (97/81/EY).
(4) Lähde: Euroopan komission tilastotiedot, työllisyyden ja sosiaaliasiain pääosasto, tiedot päivitetty 29. syyskuuta 2004.
(5) KOM(2001) 295 lopullinen.
(6) Neuvoston 22. heinäkuuta 2003 tekemä päätös jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista (EUVL L 197, s. 13).
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/52 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Vihreä kirja — Puolustusalan julkiset hankinnat”
KOM(2004) 608 lopullinen
(2005/C 221/12)
Komissio päätti 23. syyskuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta Vihreä kirja — Puolustusalan julkiset hankinnat.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi aihetta käsittelevän lausunnon valmistelun ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaostonsa tehtäväksi.
Asian kiireellisen luonteen vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Clive Wilkinsonin. Komitea hyväksyi samassa kokouksessa seuraavan lausunnon äänin 96 puolesta 9:n pidättyessä äänestämästä.
1. Johdanto
1.1 |
Puolustusalan julkisia hankintoja käsittelevä vihreä kirja (KOM(2004) 608 lopullinen) on yksi toimista, jotka mainitaan maaliskuussa 2003 annetussa Euroopan komission tiedonannossa ”Tavoitteena EU:n puolustustarvikepolitiikka”. Komitea puolestaan hyväksyi sitä käsittelevän lausunnon syyskuussa 2003 (1). |
1.2 |
Eurooppalaiset puolustustarvikemarkkinat (European Defence Equipment Market, EDEM) ovat itse asiassa sisämarkkinoiden erityisala. Vihreän kirjan tavoitteena on osaltaan edistää puolustustarvikkeiden entistä avoimempien ja selkeämpien sekä alan erityispiirteet huomioon ottavien sisämarkkinoiden syntymistä unioniin. Tämä puolestaan vahvistanee puolustustarviketeollisuutta ja sen kilpailukykyä, parantanee kustannustehokkuutta ja edistänee EU:n sotilaallisen toimintakyvyn kehittämistä yhteisen eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (ETPP) puitteissa ja osana yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa (YUTP). |
1.3 |
Heinäkuun 12. päivänä 2004 kokoontunut neuvosto päätti Euroopan puolustusviraston (EDA) perustamisesta. Viraston tavoitteena on tukea ”jäsenvaltioita niiden pyrkiessä parantamaan Euroopan unionin puolustusvoimavaroja kriisinhallinnan alalla sekä tukea Euroopan nykyistä ja tulevaisuudessa kehittyvää turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa”. Euroopan puolustusvirasto on jo aloittanut toimintansa. Puolustusviraston kaikkien tehtävien (2) tavoitteena on parantaa Euroopan puolustuskykyä edistämällä johdonmukaisuutta nykyisen sirpaleisuuden sijasta. |
1.4 |
Puolustuskykyyn kuuluu suoritettavien tehtävien edellyttämien voimavarojen takaaminen sekä periaate, jonka nojalla kyseiset tehtävät suoritettaan kustannustehokkaasti. Tässä yhteydessä on varmistettava mahdollisimman kattava yhteentoimivuus. Nykyään 25 jäsenvaltion yhteenlasketut puolustusmenot ovat noin 160 miljardia euroa vuodessa. Summasta noin 20 prosenttia käytetään kalustohankintoihin (tutkimukseen ja kehitykseen, varsinaisiin hankintoihin ja ylläpitoon) (3). |
2. Yleistä
2.1 |
Tässä käsiteltävän vihreän kirjan aihepiiri koskee keinoja parantaa 25 jäsenvaltion puolustusvälineiden hankintajärjestelmiä. Huomattava edistyminen edellyttää muiden ”puolustuskyvyn” osatekijöiden (ks. kohta 1.4) selvittämistä (4). Alalla tarvitaan erityisesti erittäin selkeää ohjausta, johdonmukaisia vaatimuksia ja jatkuvuutta. Komitea pitää aloitetta kuitenkin tervetulleena, sillä sitä voidaan pitää hienovaraisena osana prosessia, jolla pyritään luomaan nykyistä toteuttamiskelpoisempi YUTP sekä avoimet ja kilpailukykyiset markkinat. |
2.2 |
Komitea pitää tervetulleena johtavan roolin antamista EDA:lle. EDA:n ja muiden puolustusvälinealan toimijoiden rooleista on sovittava selkeästi. ETSK olettaa muiden toimijoiden (5) oman roolin supistuvan asian edistyessä. Ennen muutoksien toteuttamista on kuitenkin paikallaan tutustua puolustusmateriaaliyhteistyötä käsittelevän järjestön JOAC:in (6) (joka vastaa varsinaisesta projektinhallinnasta ja mm. keskeisistä sopimusoikeudellisista kysymyksistä) yhteydessä saatuihin kokemuksiin. |
2.3 |
Komitea pitää tervetulleena sen seikan tunnustamista, että puolustushankintamenettelyjen lähtökohdat (ja sovelletut menetelmät) vaihtelevat jäsenvaltioittain huomattavasti ja etteivät muutokset tapahdu yhtä aikaa. Komitea on samaa mieltä siitä, että nykyistä yhtenäisemmän perustan luominen puolustushankinnoille on hyödyksi ja että se on mahdollista luoda varsin nopeasti, kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden yksimielisyys ja yhteistyö. |
2.4 |
ETSK myöntää, että puolustusvälinemarkkinoiden sirpaleisuutta on vähennettävä ja niiden kilpailukykyä ja avoimuutta on parannettava. Näin on toimittava, mikäli EU:n puolustusteollisuus halutaan säilyttää entistä toimintakelpoisempana ja edistää hankintojen ja puolustusvoimavarojen hallinnon kustannustehokkuutta. |
2.5 |
Vihreän kirjan kohdassa 2 esitetty puolustusmarkkinoiden erityispiirteiden analyysi tarjoaa hyvän perustan markkinoiden olemuksen pohtimiselle ja antaa käsityksen edessä olevista vaikeuksista. |
2.6 |
ETSK korostaa kuitenkin, että puolustusteollisuuden rakennemuutoksen tulee olla ensisijaisesti kyseisen teollisuuden sisäinen asia ja että sen yhteydessä on otettava huomioon markkinarealiteetit (7). Hyvänä perusteena tälle näkemykselle voidaan todeta, että alan tärkeimmät yritykset ovat monikansallisia, vaikka niiden asiakkaat eivät sitä olekaan. Lisäksi jäsenvaltioiden teollisuusstrategiat vaihtelevat, ja puolustusteollisuus on vain yksi teollisuuden osa. |
2.7 |
Teollisuuden on (niin puolustus- kuin muillakin aloilla) vältettävä liiallisia sääntelymenettelyjä, mikäli sen halutaan toimivan tehokkaasti ja tuottavan tulosta kustannustehokkaasti ja taloudellisesti. |
3. Erityistä
3.1 |
On tarpeen täsmentää, mitä puolustusvälineiden hankintaprosessin osia yhdessä sovittavien sääntöjen on tarkoitus koskea. Välineiden hankinnan lisäksi huomioon tulee ottaa tutkimukseen ja kehitykseen, ylläpitoon, korjauksiin, muunnostöihin ja koulutukseen liittyvät näkökohdat, jotka kaikki kuuluvat ”omistajalle” aiheutuvien kulujen piiriin. Tavallisesti nämä kulut muodostuvat ajan myötä huomattavasti hankintakuluja suuremmiksi. |
3.2 296 artikla
3.2.1 |
ETSK myöntää, että perustamissopimuksen 296 artiklan nojalla mahdolliset poikkeukset unionin julkisia hankintoja koskeviin sääntöihin ovat jatkossakin tarpeen tilanteissa, joissa jäsenvaltioiden on huolehdittava välttämättömistä turvallisuusnäkökohdistaan. |
3.2.2 |
Komission tulisi esittää arvio (prosentteina unionissa puolustusvälinehankintoihin käytetystä kokonaissummasta) siitä, minkä arvoiseen väline-erään tätä poikkeusta on viiden vuoden aikana sovellettu. Näin luotaisiin vertailukohta, joka auttaisi edistymisen mittaamisessa. |
3.2.3 |
Ongelmana kuitenkin on se, että eräissä jäsenvaltioissa poikkeuksesta on tullut pikemminkin sääntö, mikä ei selvästikään ole yhtenäismarkkinoiden hengen mukaista. ETSK kannattaa komission näkemystä, jonka mukaan tilanteen tulee muuttua. Haasteena onkin se, miten soveltaa 296 artiklaa ennakkotapauksien (8) kohdalla tehtyjen päätösten mukaisesti ja samalla säilyttää sen tarjoama mahdollisuus poikkeukseen julkisia hankintoja koskevista perussäännöistä. Jäsenvaltioiden on oltava valmiita perustelemaan tekemänsä poikkeukset (tarvittaessa juridisesti). Käytävässä keskustelussa tulisi painottaa kilpailun lisääntymisen ja avoimuuden parantamisen tarjoamia etuja. |
3.2.4 |
Vuonna 1958 laadittu luettelo, joka perustuu 296 artiklan 2 kohtaan ja joka määrittää 296 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa, ei ole tarkoituksenmukainen eikä siitä todennäköisesti ole hyötyä varmistettaessa turvallisuusnäkökohtiin perustuvan poikkeusmahdollisuuden asianmukaista soveltamista. Koska joissain tapauksissa jopa perustarvikkeiden (9) voidaan katsoa kuuluvan poikkeuksen piiriin, on jokaista tapausta on arvioitava omista lähtökohdistaan. Luettelot eivät myöskään todennäköisesti pysy etenevän kehityksen tasalla. |
3.2.5 |
Ei siis ole helppoa tapaa määritellä, mitkä välineet ja niihin liittyvät toimet voisivat kuulua 296 artiklan soveltamisalaan. Aluksi on tarpeen selventää nykyistä unionin oikeuskehystä antamalla aiheesta ”tulkitseva tiedonanto”, jonka tavoitteena on helpottaa ymmärtämistä ja edistää entistä parempaa ja johdonmukaisempaa soveltamista. |
3.2.6 |
Hankintojen lisäksi tiedonanto vaikuttaisi myös moniin muihin seikkoihin, kuten valtiontukeen ja (mahdollisesti) yleishyödyllisiin palveluihin, jotka nekin tulee ottaa tässä yhteydessä huomioon. |
3.2.7 |
Komitea katsoo, että ”neuvottelumenetelmä” ja sitä edeltävä ennakkoilmoitus voisivat soveltua puolustusvälinealan erityistarpeisiin, toisin kuin ”avoin” ja ”rajoitettu” menetelmä. Tätä näkemystä voi kuitenkin olla paikallaan tarkistaa, kun ”tulkitsevan tiedonannon” soveltamisesta on saatu kokemusta. |
3.2.8 |
Erään näkemyksen mukaan tiedonantoa pidetään väliaikaisena toimena, jota sovelletaan kunnes aiheesta annetaan erillinen direktiivi (tai muu säädös). ETSK katsoo, että oikeudellisen välineen tarpeellisuutta voidaan tarkastella ”tulkitsevan tiedonannon” antamisen jälkeen siitä saatujen kokemusten perusteella. Komitea pitäisi tiedonannon pikaista laatimista tervetulleena. |
3.2.9 |
On myös olemassa mahdollisuus, jota vihreässä kirjassa ei mainita: voitaisiin laatia ”käytännesäännöt”, joita yhteistyöhön osallistuvat jäsenvaltiot soveltaisivat eurooppalaisten puolustusvälinemarkkinoiden luomiseksi. Koska kyseessä on jäsenvaltioiden vastuulle kuuluva ala, tätä voitaisiin harkita, ja asian edistäjänä voitaisiin mahdollisesti hyödyntää EDA:ta. Käytännesääntöjen seuranta ja toimeenpano voisi osoittautua vaikeaksi ja sisämarkkinanäkökohdat olisi edelleen otettava huomioon. |
3.3 Tarjouspyyntöjen julkaiseminen
3.3.1 |
Komitea ei ole vakuuttunut, että tarjouspyyntömenettelyä ja tarjouspyyntöjen muotoa olisi tarpeen harkita uudelleen. Mikäli puolustustarvikkeita halutaan kohdella periaatteessa osana sisämarkkinoita (vaikka poikkeusmahdollisuudet niiden kohdalla ovatkin muita laajemmat), myös niitä koskevia tarjouspyyntöjä lienee tarkoitus käsitellä muiden tarjouspyyntöjen tavoin. Tämä edellyttää kuitenkin muista aloista poikkeavia järjestelmiä ja tuo omat ongelmansa, kuten kielivaikeudet. Näin ollen tarjouspyyntöjen keskitetylle julkaisemiselle ei juurikaan ole perusteluja. |
3.3.2 |
Mahdollisia ongelmakohtia ovat luottamuksellisuus ja hyvityskäytännöt, jotka ovat puolustustarvikkeiden kohdalla muita tuotteita ja palveluja yleisempiä, sekä toimitusvarmuus, koska tavaran- tai palveluntoimittajaa on vaikea vaihtaa kesken sopimuksen. Näiltä osin asianomaisten jäsenvaltioiden tulisi olla vastuussa, vaikka komission tarjoamasta yleisestä ohjauksesta voikin olla apua. |
3.4 Kaksikäyttö
3.4.1 |
Nykypäivän teollisuusyritysten joukosta on nykyään monesti vaikea eritellä ”puolustusvälineiden valmistajia”. Välineistä monet ovat kaksikäyttöisiä, ja niiden osuus kasvaa jatkuvasti. Tämä on monelta kannalta tervetullutta. Esimerkiksi tarjoutuva mittakaavaetu voi mahdollistaa nykyistä kilpailukykyisemmän hinnoittelun ja helpottaa toimitusvarmuuden takaamista. |
3.4.2 |
Lisäksi kaksikäyttötuotteisiin sijoitetulla tutkimus- ja kehityspanoksella on arvoa myös muuta (siviili)käyttöä ajatellen. Tämän vuoksi on tärkeää, että puolustusalan T&K-toimintaan panostettaviin resursseihin ei sovelleta turhan joustamatonta järjestelmää. |
3.4.3 |
Komitea on edelleen huolissaan, että puolustustarvikealalla tarvittavan koordinoinnin ja fokusoinnin tarjoaman arvon maksimoimiseksi on vielä paljon tehtävää, kuten komitea aikaisemmassa puolustustarvikkeita käsittelevässä lausunnossaan toteaa (10). |
3.5 Euroopan puolustusvirasto (European Defence Agency, EDA)
3.5.1 |
Komitea pitää Euroopan puolustusviraston (EDA) perustamista tervetulleena ja myöntää, että sillä voi olla puolustusvälinealalla johtava rooli. Komitea panee kuitenkin merkille, että virasto vielä kokoaa sille osoitettujen tehtävien hoidon edellyttämiä voimavaroja. |
3.5.2 |
EDA:n on tärkeää varmistaa, että EU:n doktriiniin ja toimintakykyyn liittyen otetaan huomioon NATOn rooli, doktriini ja toimintakyky ja pyritään mahdollisimman hyvään yhteentoimivuuteen ja mahdollisten erojen minimointiin. Vielä ei ole selvää, miten EDA:n suora osallistuminen hankintaan voi tarjota lisäarvoa, mutta puolustusvälineisiin liittyvän asiantuntemuksensa ansiosta se pystynee hyvinkin esittämään, miten jäsenvaltioiden säännöstöjen harmonisointia voitaisiin parantaa. |
3.5.3 |
Siitä on myös arvokasta hyötyä sovittaessa tarvikeyhteistyön edellyttämästä rahoituksesta. Tärkeä ja mahdollisesti vaikea seikka on puolustukseen liittyvillä aloilla tehtävän tutkimus- ja kehitystyön kulujen ja tulosten jakaminen sekä tähän liittyen puolustus- ja yleisten näkökohtien erottaminen. |
3.5.4 |
EDA voisi myös osaltaan edistää jäsenvaltioiden vientilisenssijärjestelmien lähentämistä, kun on kyse puolustusvälineiden siirroista jäsenvaltioiden välillä. Nykyiset jäsenvaltioiden soveltamat menettelyt ovat sekä vaihtelevia että raskaita. EDA voisi myös auttaa sopimaan hyvityssopimusten käsittelystä, sillä ne säilyvät tulevaisuudessakin osana hankintamenettelyä. |
3.5.5 |
EDA voi mahdollisesti myös edistää puolustusvälineiden osalta jäsenvaltioiden teollisuuspolitiikkaan liittyvää sopimista sekä määritellä osa-alat, jotka liittyvät ”strategisiin välineisiin”, joiden tarjonnan suhteen unioni haluaisi olla omavarainen vähentääkseen riippuvuutta ulkopuolisista maista. Tämä olisi erittäin arvokasta. |
3.5.6 |
EDA voi mahdollisesti rohkaista jäsenvaltioita myös harkitsemaan kapasiteettitarpeisiin vastaamiseksi uusia hankintamenettelyjä, kuten pooli, leasing ja erikoistuminen. |
3.5.7 |
EDA:n tulisi lisäksi kannustaa jäsenvaltioita huolehtimaan ETPP:n käytännön toteuttamisen edellyttämästä riittävästä poliittisesta tahdosta asettaa unionin käyttöön sen tehtävien edellyttämä toimintakyky sekä huolehtia toimintakyvyn ylläpidosta. |
4. Päätelmät
4.1 |
Puolustusvälineet ovat vain yksi todellisen ”puolustuskyvyn” välttämätön osa. Jotta puolustusvälineala voi hoitaa oman tehtävänsä mahdollisimman hyvin, tarvitaan erityisesti erittäin selkeää ohjausta, johdonmukaisia vaatimuksia ja jatkuvuutta. Sillä tulee myös olla päävastuu mahdollisesti tarpeellisen rakennemuutoksen osalta. Alaa ei myöskään saa rasittaa liian raskailla sääntelymenettelyillä. |
4.2 |
On tarpeen täsmentää selvästi, mitä puolustusvälineiden hankintaprosessin osia yhdessä sovittavien sääntöjen on tarkoitus koskea. |
4.3 |
Perustamissopimuksen 296 artikla on edelleen tarpeen. Jotta varmistetaan, ettei sitä jatkossa sovelleta yhä useammin, komission tulee luoda nykytilanteeseen perustuva vertailukohta. Sen sijaan luettelon ylläpitäminen niistä välineistä ja toimista, joihin 296 artiklaa voidaan soveltaa, ei ole käytännöllistä. |
4.4 |
Ensimmäiseksi komission olisi laadittava 296 artiklaa koskeva ”tulkitseva tiedonanto”. Vasta siitä saadun kokemuksen perusteella voidaan päättää, onko alaa tarpeen säädellä oikeudellisella välineellä. |
4.5 |
Kaksikäyttöiset välineet ovat yhä yleisempiä. Suuntaus on tervetullut erityisesti siksi, että puolustustarvikkeisiin liittyvästä T&K-toiminnasta voi olla hyötyä myös siviilialoilla. |
4.6 |
Komitea pitää EDA:lle suunniteltua merkittävää roolia tervetulleena. Lisäksi on selvitettävä, mikä nykyisten toimistojen ja virastojen asema tulee olemaan. |
4.7 |
EDA:n tärkeimpiin tehtäviin tällä alalla kuuluvat
|
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) EYVL C 10, 14.1.2004, s.1.
(2) Virastolle on määrätty neljä tehtävää: puolustusvoimavarojen kehittäminen, varusteluyhteistyö, Euroopan puolustuksen teollisesta ja teknisestä perustasta ja puolustusvälinemarkkinoista huolehtiminen sekä tutkimus- ja kehitystoiminta.
(3) Kuten komitea komission asiakirjasta KOM(2003) 113 lopullinen antamassaan lausunnossaan toteaa, unionin jäsenvaltioiden yhteenlasketut puolustusmenot ovat noin 40 prosenttia Yhdysvaltojen puolustusmenoista, mutta niillä tuotettava toimintakyky on noin 10 prosenttia USA:n vastaavasta.
(4) Komitea panee mm. merkille EDA:n johtajan tuoreen lausunnon (syyskuulta 2004), jonka mukaan EU-joukot eivät sovellu hyvin nykymaailmaan ja sen konfliktien ja uhkien torjuntaan. Lisäksi hän piti tarpeellisena teknisesti korkeatasoisten välineiden hankkimista.
(5) Kuten JOAC, WEAG ja nk ”aiesopimusmaat” (letter of intent countries).
(6) JOAC on puolustusmateriaalialan yhteistyöjärjestö, johon kuuluu nykyään viisi EU:n jäsenvaltiota.
(7) Puolustusmarkkinoiden erityispiirteiden vuoksi ja koska maksut on tarpeen sisällyttää jäsenvaltioiden omiin rahoitusjärjestelyihin, jäsenvaltioilla on väistämättä roolinsa edistettäessä puolustusvälineiden kehittelyä.
(8) Nykytilanteen epäselvyyttä kuvastavat hyvin Bremenin ja Koninklijke Schelde Groepin tapauksissa tehdyt päätökset (1999/763/63, EYVL L 301, s. 8, 24.11.1999) sekä Koninklijke Schelde Groep (EYVL L 14, s. 56, 21.1.2003).
(9) Tässä yhteydessä on hyvä panna merkille, että jopa periaatteessa varsin yksinkertaiset välineet, kuten vaatteet, voivat sisältää edistynyttä tekniikkaa.
(10) Ks. alaviitteessä 1 mainitun lausunnon 5 kohta.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/56 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta”
KOM(2004) 139 lopullinen — 2004/0047 COD
(2005/C 221/13)
Neuvosto päätti 28. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Eduardo Chagas.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 122 ääntä puolesta ja 53 vastaan 12:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Käsillä oleva ehdotus on osa Euroopan komission 3. maaliskuuta 2004 hyväksymää kolmatta rautatiepakettia. Paketti koostuu seuraavista elementeistä:
ja
|
1.2 |
Ensimmäinen rautatiepaketti (niin kutsuttu infrastruktuuripaketti) tuli voimaan 15. maaliskuuta 2001, ja se oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä 15. maaliskuuta 2003 mennessä. Se koostui seuraavista elementeistä:
|
1.3 |
Komissio nosti lokakuussa 2003 yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet ensimmäisen rautatiepaketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toukokuuhun 2004 mennessä viisi jäsenvaltiota ei ollut vielä ilmoittanut paketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöään ja kaksi jäsenvaltioita oli tehnyt niin vain joidenkin säännösten osalta. |
1.4 |
Toinen rautatiepaketti julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 30. huhtikuuta 2004, ja se on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 30. huhtikuuta 2006 mennessä. Toinen rautatiepaketti koostuu seuraavista elementeistä:
|
1.5 |
Ensimmäinen ja toinen rautatiepaketti muodostavat oikeusperustan rautateiden tavaraliikenteen yhtenäismarkkinoiden perustamiselle. Rautatiepakettien sisältämät toimenpiteet koskevat markkinoille pääsyä, rautatieyritysten toimilupien ja turvallisuustodistusten myöntämistä, infrastruktuurin käyttömahdollisuuksia ja tariffeja, rautateiden turvallisuutta koskevan oikeudellisen kehyksen luomista sekä rautatiejärjestelmän teknisen yhteentoimivuuden varmistamista. |
1.6 |
Kuten ETSK huomautti jo toisesta rautatiepaketista antamassaan lausunnossa (8), uusi oikeudellinen kehys tekee välttämättömäksi organisoida ala kokonaan uudestaan sekä perustaa uusia viranomaisia ja jakaa uusia toimivaltuuksia. |
1.7 |
Samassa lausunnossa ETSK kiinnitti huomiota myös sosiaalisia olosuhteita koskevien eurooppalaisten sääntöjen tarpeeseen. Rautatiealan eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet, Euroopan rautatieyhteisö ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liitto allekirjoittivat 17. tammikuuta 2004 kaksi eurooppalaista sopimusta seuraavista aiheista:
|
1.8 |
Komissio on osana kolmatta rautatiepakettia tehnyt ehdotuksen direktiiviksi matkustamomiehistöä koskevista turvallisuusvaatimuksista. Direktiivin on määrä tulla voimaan 2010 tai 2015. |
1.9 |
Direktiivin 91/440/ETY muuttamista koskevalla uudella ehdotuksellaan komissio jatkaa pyrkimystään vähentää asteittain rautatiealan sääntelyä. |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Komissio ehdottaa, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinat avataan 1. tammikuuta 2010 lähtien. Ehdotus kattaa myös kabotaasiliikenteen. Kabotaasiliikenteellä tarkoitetaan sitä, että junat voivat ottaa ja jättää matkustajia kaikilla reitin varrella olevilla asemilla. Samalla poistetaan markkinoiden avaamista kansainvälisille ryhmittymille koskeva säännös. |
2.2 |
Kuusi miljardia henkilöä matkustaa vuosittain rautateitse 25-jäsenisessä EU:ssa. Valtaosa heistä käyttää paikallisia tai alueellisia rautatiepalveluita. Myytyjen lippujen perusteella kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen osuus rautateillä matkustamisesta on vain noin 10 prosenttia. Kansainväliset matkustajaliikennepalvelut sisältävät alueellisen rajatylittävän liikenteen, pitkän matkan rajatylittävän liikenteen sekä rajat ylittävät suurnopeusyhteydet. |
2.3 |
Komissio myöntää, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen, myös kabotaasiliikenteen, markkinoiden avaaminen saattaa mahdollisesti vaikuttaa haitallisesti julkisten matkustajaliikennepalvelujen taloudelliseen tasapainoon. Komissio ehdottaa, että markkinoiden avaamista voidaan rajoittaa sellaisella osuudella, josta on tehty asetuksen (ETY) N:o 1191/69 mukainen julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus ja jolla kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttaminen saattaisi vaarantaa palvelun taloudellisen tasapainon. Kyseinen poikkeus voidaan myöntää vain siinä tapauksessa, että se on välttämätön julkisten matkustajaliikennepalvelujen säilyttämiseksi ja että direktiivin 2001/14/EY 30 artiklassa tarkoitettu sääntelyelin on hyväksynyt sen. Poikkeusten myöntämistä koskeviin päätöksiin on myös voitava hakea muutosta. |
2.4 |
Komission on annettava viimeistään 31. joulukuuta 2012 kertomus ehdotettujen säännösten täytäntöönpanosta. |
3 Ehdotuksen arviointi
3.1 Rautatiealan elvyttämisen ennakkoedellytykset
3.1.1 |
Kansainvälisten matkustajaliikennepalveluiden vapauttamista koskeva ehdotus perustuu oletukseen, että alan kilpailun seurauksena ainakin jokin seuraavista tavoitteista toteutuu: matkustajamäärät kasvavat, muiden liikennevälineiden matkustajia (erityisesti lentomatkustajia) siirtyy käyttämään junaa, asiakkaille tarjottavat palvelut paranevat tai hinnat laskevat. |
3.1.2 |
ETSK kiinnitti jo toisesta rautatiepaketista antamassaan lausunnossa (9) huomiota rautatiealan elvyttämisen perusedellytyksiin. Ne ovat seuraavat:
|
3.1.3 |
Valkoisessa kirjassa ”Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010” ehdotetaan tasapuolisen liikenteen hinnoittelupolitiikan luomista kaikkia liikennemuotoja varten. Tähän mennessä kyseinen ehdotus ei ole toteutunut. |
3.1.4 |
Sosiaalilainsäädännön asianmukainen noudattaminen ja sen valvonta maantiekuljetusalalla muodostaa edelleen vaikean ongelman. |
3.1.5 |
Lisäksi on löydettävä ratkaisu useita rautatieyhtiöitä koetteleviin velkaongelmiin. Erityisesti uusissa jäsenvaltioissa rautatieyritysten voi olla vaikeaa vastata kilpailuun, ellei niiden raskaaseen velkataakkaan löydetä ratkaisua. |
3.1.6 |
ETSK on huomauttanut myös, että ensimmäisen ja toisen rautatiepaketin edellyttämien uusien viranomaisten (sääntelyelin, maksujen perintäelimet, käyttöoikeuden myöntävät elimet, ilmoitetut laitokset, turvallisuusvalvontaviranomaiset sekä onnettomuuksien tutkintaelin) perustaminen vaatii rautatiealan organisaatiorakenteiden uudelleenjärjestelyä lyhyellä varoitusajalla, minkä lisäksi tarvitaan käytännön kokemuksia usean vuoden ajalta, ennen kuin järjestelmä voi toimia kitkatta. ETSK on ilmoittanut kannattavansa rautateiden turvallisuuden nostamista ensisijaiseksi tavoitteeksi. Tämä merkitsee myös sitä, että rautatiealalla aletaan noudattaa unionin tason sosiaalilainsäädäntöä. |
3.2 Rautateiden tavaraliikennepalvelujen vapauttamisen jälkiarviointi
3.2.1 |
Päätökset rautateiden tavaraliikennepalvelujen markkinoiden avaamisesta on jo tehty, mutta niiden vaikutuksia ei vielä tunneta. |
3.2.2 |
Komission on annettava viimeistään 1. tammikuuta 2006 kertomus, jossa käsitellään (10)
|
3.2.3 |
ETSK:n mielestä on asianmukaista odottaa, kunnes edellä mainittu kertomus on julkaistu ja on saatu tietoa siihen asti toteutettujen toimenpiteiden vaikutuksista, ennen kuin ryhdytään uusiin toimenpiteisiin markkinoiden avaamiseksi. Komitea kehottaakin komissiota antamaan kyseisen selvityksen ajoissa. |
3.3 Rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamisen ennakkoarviointi
3.3.1 |
Ennen kolmannen rautatiepaketin julkaisemista komissio tilasi tutkimuksen matkustajaliikennepalvelujen vapauttamisesta. Tutkimuksen tarkoituksena ilmoitettiin olevan tarkastella mahdollisia tapoja vähentää sääntelyä ja suositella jotakin niistä. Vaihtoehtoisia toimintatapoja olivat seuraavat:
|
3.3.2 |
Tutkimuksessa päädyttiin suosittelemaan kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamista kabotaasiliikenne mukaan luettuna (11). |
3.3.3 |
ETSK on pahoillaan siitä, että vastaavanlaista tutkimusta ei toteutettu kaikkien tärkeiden kysymysten tarkastelemiseksi. Olisi tärkeää tietää, miten matkustajaliikennepalveluiden vapauttaminen vaikuttaa seuraaviin asioihin:
|
3.3.4 |
Tutkimuksen sisältämät, siinä käsiteltäviä yksittäisiä asiakokonaisuuksia (kuten hinnoittelupolitiikan tärkeyttä) koskeva huomiot perustuvat neljään tapauskohtaiseen tutkimukseen (Ruotsi, Saksa, Espanja ja Unkari) sekä kahta reittiä koskeviin simulaatioihin. Tutkimuksessa ei suositella rautateiden kansallisten matkustajaliikennepalveluiden vapauttamista. Tutkimuksen tarkoituksena oli kuitenkin suositella yhtä edellä mainituista kolmesta vaihtoehdosta. |
3.4 Sääntelyn vähentämisen vaikutukset alueellisiin ja julkisiin palveluihin
3.4.1 |
Kansainvälisten matkustajaliikennepalveluiden vapauttamista koskevassa ehdotuksessa edellytetään, että eräitä kansallisia matkustajaliikennepalveluita vapautetaan jossain määrin kabotaasiliikenteen kautta. |
3.4.2 |
Kansallinen matkustajaliikenne perustuu usein liikenneverkkoon, jossa vilkkaasti liikennöidyillä reiteillä tehdyt voitot tasapainottavat vähemmän käytettyjen reittien aiheuttamia tappioita ja mahdollistavat siten kattavampien palveluiden tarjoamisen. Näin ei tapahdu pelkästään sellaisten julkisen palvelun sopimusten piiriin kuuluvilla reiteillä, joihin liittyy yksinoikeus tai julkisen palvelun korvauksia. Komission ehdotuksen mukaan tällaisiin osuuksiin voidaan tiukin ehdoin soveltaa poikkeuksia. |
3.4.3 |
Kyseinen tilanne saattaa johtaa etenkin pienissä ja keskisuurissa jäsenvaltioissa sellaisten matkustajaliikennepalveluiden markkinoiden vakavaan vääristymiseen, joihin ei liity sopimusperusteista yksinoikeutta. |
3.4.4 |
Joissakin jäsenvaltioissa julkisen palvelun velvoitteista solmittavat sopimukset eivät koske pelkästään yksittäisiä reittejä vaan kattavat koko liikenneverkon. Sellaisissa olosuhteissa on vaikeaa todistaa, että markkinoiden avaaminen vaarantaa julkisten liikennepalvelujen taloudellisen tasapainon. |
3.4.5 |
Komission ehdottama mahdollisuus myöntää poikkeuksia direktiivin noudattamisesta sisältää monimutkaisia menettelyjä poikkeuksien tarpeellisuuden osoittamiseksi ja saattaa helposti johtaa oikeudellisiin riitoihin. |
3.4.6 |
Komissio antoi heinäkuussa 2000 ehdotuksen (KOM(2000) 7 lopullinen) uudeksi asetukseksi, jolla oli tarkoitus korvata julkisten palvelujen käsitteeseen liikennealalla olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskeva asetus (ETY) N:o 1191/69. Kyseinen asetus sisältää säännöt julkiselle henkilöliikenteelle myönnettävistä yksinoikeuksista ja tuista. |
3.4.7 |
Ehdotus asetuksen (ETY) N:o 1191/69 muuttamiseksi on ollut juuttuneena liikenneneuvostoon jo useita vuosia. Komission ehdotuksen ja Euroopan parlamentin kannan välillä on edelleen perusluonteisia eroja, joilla voi olla huomattava vaikutus siihen, miten ehdotus vaikuttaa rautateiden matkustajaliikennepalvelujen vapauttamiseen. Komissio suunnittelee antavansa uuden ehdotuksen vuoden 2004 loppuun mennessä. |
3.4.8 |
Tämä on yksi lisäperuste sille, että on syytä odottaa kyseisen lainsäädännön hyväksymistä, ennen kuin tehdään uusia ehdotuksia rautateiden julkisten matkustajaliikennepalvelujen tasapainon turvaamiseksi sääntelyn vähentämisen yhteydessä. |
3.5 Vaikutukset asiakkaille tarjottavien palvelujen laatuun
3.5.1 |
Kun otetaan huomioon alan suuret kustannukset ja perinteisesti halvat lippujen hinnat, tutkimuksessa tullaan siihen lopputulokseen, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttaminen ei todennäköisesti tuo lisäalennuksia asiakashintoihin. |
3.5.2 |
Useiden rautatieliikenteen harjoittajien kilpailu samalla osuudella lisää valinnanvaraa, mutta samalla seurauksena saattaisi olla, ettei voida taata siihen asti voimassa olleiden standardien — yksi aikataulu, yksi lippu, yksi tietolähde — säilymistä. Myös asiasta tiedottaminen vaikeutuu huomattavasti. |
3.5.3 |
Vastauksena tähän komissio on tehnyt ehdotuksen säädökseksi, joka velvoittaa kilpailevat yritykset tekemään yhteistyötä tähän asti taatun tiedotustason säilyttämiseksi. |
3.5.4 |
ETSK tarkastelee kyseistä ehdotusta erillisessä lausunnossa. Komitea huomauttaa kuitenkin, että kilpailevien yritysten velvoittaminen yhteistyöhön asiakastiedotuksen turvaamiseksi on tarpeen vasta sen jälkeen, kun matkustajaliikennepalveluiden markkinat on avattu kilpailulle. |
3.6 Työllisyysvaikutukset
3.6.1 |
Komissio olettaa, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttaminen johtaa lyhyellä aikavälillä henkilöstövähennyksiin mutta että keskipitkällä aikavälillä henkilöstön määrä lisääntyy matkustajamäärien kasvaessa. Komissio ei ota huomioon esimerkiksi niitä kielteisiä työllisyysvaikutuksia, jotka johtuvat sääntelyn vähentämisen vaikutuksista alueelliseen liikenteeseen sekä julkisten palveluhankintojen piiriin kuuluviin reitteihin. Ehdotetun direktiivin 1 artiklan 7 kohdan mukaan vaikutukset riippuvat siitä, miten kukin jäsenvaltio päättää rahoittaa alueellista matkustajaliikennettä. |
3.6.2 |
Rautatiealan työntekijöiden määrä on puolittunut viimeisimmän vuosikymmenen aikana. Uusissa jäsenvaltioissa ja Länsi-Euroopassa toimivat rautatieliikenteen harjoittajat ovat ilmoittaneet uusista suurista henkilöstövähennyksistä. Jos rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttaminen johtaa siihen, että pienissä ja keskisuurissa jäsenvaltioissa toimivat rautatieliikenteen harjoittajat syrjäytetään myös kansallisista pitkän matkan liikennepalveluista, myönteisiä työllisyysvaikutuksia on tuskin odotettavissa. |
3.6.3 |
Junamatkustus on perinteisesti ollut kaikille yhteiskuntaryhmille avoin liikkumismuoto. Lentomatkustus on kehittynyt luksusmatkailusta yhdeksi joukkoliikennemuodoksi muiden joukossa. Kyseiseen kehitykseen liittyviä myönteisiä työllisyysvaikutuksia ei ole mahdollista toistaa samassa mittakaavassa rautateiden kansainvälisessä matkustajaliikenteessä. |
3.6.4 |
Samalla aikaisemmin valtion omistuksessa olleiden lentoyhtiöiden laadukkaita työpaikkoja on korvautunut heikompitasoisilla työpaikoilla siviili-ilmailualan muilla sektoreilla. |
3.6.5 |
ETSK on erittäin huolestunut rajuista henkilöstöleikkauksista rautatiealalla. Tällaiset henkilöstövähennykset aiheuttavat huomattavia sosiaalisia ongelmia uusissa jäsenvaltioissa, kun otetaan huomioon niiden korkea työttömyysaste ja kehittymättömät sosiaaliturvajärjestelmät. Kyseisissä maissa tarvitaankin kiireesti sosiaalipoliittisia tukitoimia. ETSK vastustaa kaikkia toimia, jotka johtavat uusiin henkilöstövähennyksiin tai työpaikkojen laadun heikentymiseen jo valmiiksi vaikeassa asemassa olevalla alalla. |
3.7 Vaikutukset uusissa jäsenvaltioissa toimiviin rautatieliikenteen harjoittajiin
3.7.1 |
Edellä mainitussa Steer Davies Gleaven tekemässä tutkimuksessa todetaan, että uusien jäsenvaltioiden infrastruktuurin huono kunto, rautatieliikenteen harjoittajien vaikea taloudellinen tilanne sekä lippujen hinnat, jotka eivät tavallisesti vastaa pitkän aikavälin kustannuksia, muodostavat lisäesteen kilpailun laajentamiselle. |
3.7.2 |
Lisäksi rautatieliikenteen harjoittajilla ei ole sellaista laadukasta liikkuvaa kalustoa, jota kilpailussa menestyminen edellyttäisi. |
3.7.3 |
Alueellisten rautatiepalveluiden merkitys on uusissa jäsenvaltiossa vielä suurempi kuin EU:n 15 vanhassa jäsenmaassa. Jos rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttaminen vaikuttaa haitallisesti paikallisten palveluiden tarjontaan, kyseinen vaikutus on vielä voimakkaampi uusissa jäsenvaltioissa. Se nopeuttaisi rautateiden aseman rappeutumista näissä maissa, joissa rautateiden osuus matkustajaliikenteestä on edelleen suhteellisen suuri. |
4 Päätelmät
4.1 |
Aikaisemmissa lausunnoissaan ETSK on aina kannattanut Euroopan rautatiealan elvyttämistä ja kiinnittänyt huomioita seuraaviin keskeisiin ennakkoedellytyksiin kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi:
|
4.2 |
ETSK pyytää komissiota ja jäsenvaltioita auttamaan sen varmistamisessa, että kyseiset edellytykset voidaan täyttää mahdollisimman nopeasti. |
4.3 |
ETSK korostaa rautateiden matkustajaliikenteen tärkeyttä pyrittäessä vastaamaan kansalaisten liikkumistarpeisiin sekä sen merkitystä yleishyödyllisten palvelujen tuottajana. |
4.4 |
ETSK kiinnittää huomiota rautatieverkon tärkeyteen palveluiden tarjoajana ja sen yhdistämiseen muihin liikennemuotoihin kansalaisten liikkumismahdollisuuksien parantamiseksi. Tällaista palvelua ei saa vaarantaa. |
4.5 |
ETSK katsoo, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamista koskevien päätösten on aina perustuttava kattavaan ja selvään tietoon päätösten yleisistä vaikutuksista rautateiden matkustajaliikenteeseen sekä ensimmäisen ja toisen rautatiepaketin yhteydessä hyväksyttyjen toimenpiteiden vaikutuksista. |
4.6 |
Sen vuoksi komitea kehottaa komissiota tekemään riittävän ennakkoarvioinnin matkustajaliikennepalveluiden vapauttamisen hyödyistä ja haitoista. Arvioinnin yhteydessä tulisi tarkastella sääntelyn vähentämisen vaikutuksia
|
4.7 |
ETSK kehottaa komissiota antamaan aluksi kertomuksen rautateiden tavaraliikennepalvelujen markkinoiden avaamisen täytäntöönpanosta, kuten direktiivissä 91/440/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2004/51/EY) edellytetään. |
4.8 |
ETSK huomauttaa, että ehdotukset Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rautateiden, maanteiden ja sisävesien henkilöliikenteeseen liittyviä julkisen palvelun vaatimuksia ja julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemistä koskevista jäsenvaltioiden toimista (KOM(2000) 7 lopullinen ja muutettu ehdotus KOM(2002) 107 lopullinen) ovat edelleen neuvoston käsiteltävänä. Direktiivin yksityiskohtainen muotoilu saattaa vaikuttaa julkisten palveluhankintojen piiriin kuuluvien reittien suojaamista koskeviin sääntöihin kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamisen yhteydessä. |
4.9 |
Matkustajaliikennepalvelujen laadun parantaminen lisää kyseisen liikennemuodon vetovoimaa, mikä puolestaan tukee unionin liikennepoliittista tavoitetta luoda kestävä liikennejärjestelmä. Päävastuu asiasta on rautatieliikenteen harjoittajilla. ETSK suhtautuu kuitenkin kriittisesti sellaisiin toimenpiteisiin, jotka voivat heikentää palvelujen laadun nykystandardeja. Komitea kiinnittäisikin erityishuomiota palveluiden laadun parantamiseen tähtääviin toimenpiteisiin. |
4.10 |
ETSK:n mielestä oikea tapa parantaa asiakkaille kansainvälisessä matkustajaliikenteessä tarjottavien palveluiden laatua on tiivistää rautatieyritysten yhteistyötä erityisesti alueellisessa rajatylittävässä matkustajaliikenteessä. |
4.11 |
ETSK olisi erittäin tyytyväinen, jos komissio käynnistäisi vuoropuhelun eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten kanssa vapauttamisen vaikutuksista rautatieliikenteeseen ja erityisesti alan työpaikkojen määrään ja laatuun. |
4.12 |
Rautateiden osuus kaikesta matkustajaliikenteestä on uusissa jäsenvaltioissa huomattavasti EU:n 15:tä vanhaa jäsenvaltiota suurempi. Sen vuoksi ETSK:n mielestä on välttämätöntä kiinnittää erityishuomiota rautateiden matkustajaliikenteen kehittymiseen ja markkinoiden avaamisen vaikutuksiin uusissa jäsenvaltioissa. Rautateiden korkean markkinaosuuden säilyttäminen on koko yhteisön etu ja eurooppalaista liikennepolitiikkaa käsittelevän valkoisen kirjan tavoitteiden mukaista. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Direktiivi 2001/12/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 1 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(2) Direktiivi 2001/13/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 26 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(3) Direktiivi 2001/14/EY, EYVL L 75, 15.3.2001, s. 29 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(4) Direktiivi 2004/51/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 164 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(5) Direktiivi 2004/49/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 44 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.03.2003, s. 131.
(6) Asetus (EY) N:o 881/2004, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 1 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(7) Direktiivi 2004/50/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 114 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(8) EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(9) Ks. alaviite 8.
(10) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/51/EY yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta, 1 artiklan 2 kohdan d alakohta.
(11) EU Passenger Rail Liberalisation: Extended Impact Assessment, Steer Davies Gleave, Bryssel, tammikuu 2004.
LIITE
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (työjärjestyksen 54 artiklan 3 kohta)
Seuraavat muutosehdotukset, joille annettiin äänestyksessä vähintään neljäsosa äänistä, hylättiin.
Kohta 3.1.4
Poistetaan.
Perustelu
Kohdalla ei ole mitään tekemistä rautatiealan vapauttamisen kanssa. Tässä on sekoitettu kaksi alaa, vaikka lausunnossa käsitellään Euroopan rautatiealalla toteutettavia muutoksia ja alan kehittämistä. Ei voida sanoa, että sosiaalilainsäädännön noudattamisen valvonta maantiekuljetusalalla muodostaisi vaikean ongelman, kun unionilla on useita säädöksiä, joilla säännellään ajo- ja lepoaikoja sekä liikenteessä olevan henkilöstön työpäivää. Säädösten noudattamista valvotaan ajopiirturilla. Kuluvan vuoden elokuussa otetaan lisäksi käyttöön uusi valvontaväline, digitaalinen piirturi, jonka avulla kuljettajien työpäivää valvotaan entistä täsmällisemmin.
Äänestystulos
Puolesta: 58
Vastaan: 80
Pidättyi: 7
Kohta 3.1.6
Poistetaan viimeinen virke:
”Tämä merkitsee myös sitä, että rautatiealalla aletaan noudattaa unionin tason sosiaalilainsäädäntöä.”
Perustelu
Yhteisön rautateiden turvallisuudesta säädetään direktiivissä 2004/49/EY.
Äänestystulos
Puolesta: 52
Vastaan: 93
Pidättyi: 5
Kohta 3.2.3
Korvataan kohta seuraavasti:
”ETSK katsoo, että edellä mainitun kertomuksen sisältö on aiheellista analysoida heti kun kertomus on julkaistu, jotta voidaan päättää, tuleeko ehdotettua direktiiviä muuttaa tai tarkistaa.”
Perustelu
Nykyisessä muodossaan lausunnossa esitetään lainsäädäntöprosessin pysäyttämistä. Tämä aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta, josta on haittaa kaikille osapuolille: yrityksille, työntekijöille, asiakkaille.
Olisi myönteisempää ja rakentavampaa tuoda selkeästi esille, että päätelmät aiotaan ottaa huomioon ehdotetun direktiivin mahdolliseksi muuttamiseksi tai tarkistamiseksi.
Näin prosessista tulee dynaaminen ja avoin.
Äänestystulos
Puolesta: 54
Vastaan: 92
Pidättyi: 9
Kohdat 3.4.7 ja 3.4.8
Korvataan kohdat seuraavasti ja muutetaan numerointia:
”Kun uusi asetusehdotus (ETY) N:o 1191/69 esitetään ministerineuvostolle ja Euroopan parlamentille, tulee tutkia, mitä mahdollisia vaikutuksia sillä on rautateiden matkustajaliikenteen vapauttamiseen ja julkisen palvelun tasapainoon.”
Perustelu
Lausunnossa viitataan nykymuodossaan tilanteeseen, joka ei ole enää ajankohtainen. Komissio on laatinut uuden tekstin, joka voitaneen esittää liikenneneuvostolle kesäkuussa. Sitä, miten se otetaan vastaan ministerineuvostossa ja Euroopan parlamentissa, ei voida ennakoida.
Ehdotettu muotoilu on rakentavampi.
Äänestystulos
Puolesta: 68
Vastaan: 90
Pidättyi: 8
Kohta 3.6
Poistetaan.
Perustelu
Ei voida sanoa, että rautatieliikenteen vapauttaminen johtaisi työpaikkojen menettämiseen ja että uudet työpaikat olisivat huonolaatuisempia kuin entiset, sillä muiden liikennemuotojen vapauttaminen on johtanut muun muassa uusien työpaikkojen syntymiseen. On pidettävä mielessä, että rautatieala on ainut liikennemuoto, jota ei ole vapautettu.
Äänestystulos
Puolesta: 66
Vastaan: 102
Pidättyi: 6
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/64 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi veturien ja junien kuljettamisesta yhteisön rautatieverkossa vastaavan junahenkilökunnan lupajärjestelmästä”
KOM(2004) 142 lopullinen — 2004/0048 COD
(2005/C 221/14)
Neuvosto päätti 28. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Eduardo Chagas.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 127 puolesta, 25 vastaan 26:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Käsiteltävänä oleva ehdotus on osa kolmatta rautatiepakettia, jonka komissio hyväksyi 3. maaliskuuta 2004. Paketti koostuu seuraavista elementeistä:
sekä
|
1.2 |
Ensimmäinen rautatiesäädöspaketti (jota kutsutaan myös infrastruktuuripaketiksi) tuli voimaan 15. maaliskuuta 2001, ja se oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä 15:nteen maaliskuuta 2003 mennessä. Ensimmäinen rautatiepaketti koostui seuraavista elementeistä:
|
1.3 |
Komissio nosti lokakuussa 2003 yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet ilmoittaneet ensimmäisen rautatiepaketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toukokuuhun 2004 mennessä viisi jäsenvaltiota ei ollut vielä ilmoittanut paketin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöään ja kaksi jäsenvaltioita oli tehnyt niin vain joidenkin säännösten osalta. |
1.4 |
Toinen rautatiepaketti julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 30. huhtikuuta 2004, ja se on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä 30:nteen huhtikuuta 2006 mennessä. Toinen rautatiepaketti koostuu seuraavista elementeistä:
|
1.5 |
Ensimmäinen ja toinen rautatiepaketti muodostavat oikeusperustan rautateiden tavaraliikenteen yhtenäismarkkinoiden perustamiselle. Rautatiepakettien sisältämät toimenpiteet koskevat markkinoille pääsyä, rautatieyritysten toimilupien ja turvallisuustodistusten myöntämistä, infrastruktuurin käyttömahdollisuuksia ja tariffeja, rautateiden turvallisuutta koskevan oikeudellisen kehyksen luomista sekä rautatiejärjestelmän teknisen yhteentoimivuuden varmistamista. |
1.6 |
Kuten ETSK jo aiemmin on todennut toista rautatiepakettia koskevassa lausunnossaan (8), uuden oikeudellisen kehyksen vuoksi ala on organisoitava täydellisesti uudelleen. Samalla on perustettava uusia viranomaisia ja huolehdittavaksi tulee uusia tehtäviä. |
1.7 |
Uusissa kehyksissä käsitellään riittämättömästi tai ei lainkaan eräitä sosiaalialan säännöksiä, jotka liittyvät turvallisuuden kannalta ratkaisevan tärkeitä tehtäviä hoitavan henkilöstön koulutukseen ja työoloihin. |
1.8 |
Rautatiealan työmarkkinaosapuolet — Euroopan rautatieyhteisö CER ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liitto (ETF) — allekirjoittivat 17. tammikuuta 2004 kaksi eurooppalaista sopimusta. Sopimukset koskevat seuraavia aiheita:
|
1.9 |
Nyt käsiteltävänä oleva ehdotus noudattaa osittain työmarkkinaosapuolten tekemää sopimusta junankuljettajien eurooppalaisen ajoluvan käyttöönotosta. |
1.10 |
ETSK:n komissiolta saamien tietojen mukaan Euroopan tason työmarkkinaosapuolet ovat virallisesti pyytäneet, että työoloja (työ- ja lepoajat) koskeva sopimus pantaisiin täytäntöön neuvoston päätöksen muodossa. Komissio tutkii ehdotusta parhaillaan. |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Komissio perustelee ehdotettua direktiiviä tarpeella parantaa yhteentoimivuutta ja henkilöstöhallintoa. Tavoitteena on helpottaa rautatieyritysten sertifiointia ja ylläpitää samaan aikaan korkeaa turvallisuustasoa sekä taata rautatiesektorin työntekijöiden vapaa liikkuvuus. |
2.2 |
Komissio lainaa asiakirjassaan myös Euroopan tason työmarkkinaosapuolten tavoitteita, joita ovat mm.
|
2.3 |
Komissio ehdottaa yhtenäisiin yhteisön tason vähimmäisvaatimuksiin perustuvan junankuljettajien lupajärjestelmän käyttöönottoa. Lupajärjestelmää on määrä soveltaa ensiksi, vuoteen 2010 mennessä, rajatylittävillä reiteillä liikennöiviin kuljettajiin. Jäsenvaltioiden sisäisillä reiteillä liikennöiviin kaikkiin muihin kuljettajiin järjestelmää aletaan soveltaa vuoteen 2015 mennessä. |
2.4 |
Komission mukaan ensimmäinen vaihe koskee yhteisössä noin 10 000:ta kuljettajaa ja toinen vaihe noin 200 000:ta kuljettajaa. |
2.5 |
Komissio ehdottaa lupajärjestelmää myös muille veturissa tai junassa työskenteleville henkilökunnan jäsenille, jotka osallistuvat välillisesti veturien ja junien kuljettamiseen. Ehdotettuun direktiiviin ei kuitenkaan sisälly kyseistä järjestelmää koskevia erityissäännöksiä, eikä siinä myöskään esitetä minkäänlaisia säännöksiä muun junahenkilökunnan pätevyystasosta. Näiden osalta on määrä ottaa huomioon direktiivissä asetetut periaatteet. Pätevyyttä koskevista vaatimuksista on määrä päättää myöhemmin. Niistä päättää joko Euroopan rautatievirasto tai säännökset annetaan yhteentoimivuuden teknisissä eritelmissä. |
2.6 |
Direktiivissä ehdotettu lupajärjestelmä koostuu kahdesta osasta:
|
2.7 |
Toimivaltaisten viranomaisten ja rautatieyritysten on pidettävä rekisteriä myönnetyistä ja uudistetuista sekä tilapäisesti peruutetuista ja muutetuista lupakirjoista ja yhdenmukaisista lisätodistuksista. |
2.8 |
Lupajärjestelmän soveltamista varten junaliikenne ehdotetaan jaettavaksi kolmeen luokkaan: A) vaihtoveturit ja työjunat, B) matkustajaliikenne ja C) tavaraliikenne. |
2.9 |
Hakijalta vaadittava vähimmäisikä on kaksikymmentä vuotta, mutta ikärajaa voidaan alentaa kahdeksaantoista, jos kuljettaja työskentelee ainoastaan lupakirjan myöntäneen jäsenvaltion alueella. |
2.10 |
Ehdotettuun direktiiviin sisältyy säännöksiä lupakirjojen sekä yhdenmukaisten lisätodistusten muuttamisesta ja uudistamisesta sekä määräaikaistarkastusten suorittamisesta sen varmistamiseksi, että niiden haltija edelleen täyttää asetetut vaatimukset. Siihen sisältyvät myös säännökset lupien peruuttamisesta ja peruutuspäätöstä koskevasta muutoksenhausta. Siinä käsitellään myös tarkastuksia ja seuraamuksia. |
2.11 |
Ehdotukseen sisältyvät myös säännökset koulutukseen pääsystä, tutkinnoista sekä koulutusjärjestelmien ja menettelyiden laadun arvioinnista. |
2.12 |
Liitteessä I käsitellään lupakirjaa ja lisätodistusta koskevaa yhteisön mallia ja liitteissä II–VII puolestaan kuljettajien tehtäviä, lääkärintarkastuksia ja psykologisia testejä sekä ammatillista pätevyyttä. |
2.13 |
Euroopan rautatievirastoa kehotetaan vuoden 2010 loppuun mennessä laatimaan kertomus, jossa arvioidaan myös mahdollisuutta älykortin käyttöönottoon. |
3 Komission ehdotuksen arviointi
3.1 Perushuomioita
3.1.1 |
ETSK pitää ehdotusta yleisesti ottaen tervetulleena. |
3.1.2 |
Junankuljettajat ja muu kriittisistä turvallisuustehtävistä vastaava henkilöstö kantaa valtavan vastuun liikenteen, henkilöstön, matkustajien ja rahdin turvallisuudesta. Avoimilla rautatiemarkkinoilla on yhteisten säännösten avulla varmistettava henkilöstön pätevyys. |
3.1.3 |
Yhdenmukaisten vähimmäissäännösten ansiosta myös henkilöstön käyttö rajatylittävillä reiteillä on entistä helpompaa (9). Kuitenkin eroavaisuudet jäsenvaltioiden ohjaus- ja turvajärjestelmissä estävät enemmän kuin mikään muu henkilöstön käyttöä rajatylittävässä liikenteessä, ja tilanne jatkuu tällaisena vielä monien vuosien ajan. Nämä eroavaisuudet sekä eri kielten käyttö asettavat huomattavia lisävaatimuksia henkilöstön pätevyydelle. |
3.1.4 |
ETSK huomauttaa, että korkeat pätevyysvaatimukset ja pätevyyden osoittava lupamenettely varmistavat myös osaltaan, että ammatti säilyttää arvostuksensa ja houkuttelevuutensa. Tämä on tärkeää ammatissa, johon liittyvät epämukavat työajat ja epävarmuus työpaikan säilymisestä vuokratyöntekijöitä välittävien toimistojen määrän alati lisääntyessä. Maantieliikenteen ja sisävesiliikenteen aloilla toimivat yritykset valittavat jo nyt henkilöstön löytämisen olevan huomattavan vaikeaa. Direktiivin tarkoituksena ei voi olla koulutuksen vähentäminen. |
3.1.5 |
Perinteiset itsenäiset rautatieyhtiöt ovat kantaneet täyden vastuun henkilökuntansa koulutuksesta ja pätevyydestä sekä palvelujen turvallisuudesta. Tämän ansiosta henkilöstö on ollut erittäin ammattitaitoista ja rautatiet yksi turvallisimmista liikennemuodoista. |
3.1.6 |
On huolehdittava siitä, että ehdotettu direktiivi johtaa junankuljettajien liikkuvuuden lisääntymiseen ja syrjimättömään koulutukseen pääsyyn, eikä tilanteeseen, jossa koulutuksen laatu heikkenee ja koulutuskustannukset siirretään työvoiman maksettaviksi. |
3.2 Yksittäiset säännökset
3.2.1 Lupajärjestelmän soveltamisala ja käyttöönotto
3.2.1.1 |
ETSK kannattaa lupajärjestelmän vaiheittaista käyttöönottoa kansainvälisessä ja jäsenvaltioiden sisäisessä liikenteessä. Näin yritykset voivat porrastaa toimiaan. |
3.2.1.2 |
Ehdotetun direktiivin 34 artiklassa asetettu aikataulu (2008–2010 rajatylittävän liikenteen ja 2010–2015 jäsenvaltioiden sisäisessä liikenteessä työskentelevien kuljettajien osalta) on kuitenkin yllättävä. Junankuljettajien lupajärjestelmä tulisi ottaa käyttöön jo aiemmin, sillä kansainvälistä rahtiliikennettä on vapautettu jo vuosista 2003–2006 lähtien ja jäsenvaltioiden sisäinen rahtiliikenne on määrä vapauttaa vuodesta 2007 lähtien. |
3.2.1.3 |
Komitea kannattaa myös muuta junahenkilökuntaa koskevaa lupajärjestelmää. Turvallisuuteen liittyviä tehtäviä suorittava henkilöstö on avainasemassa rautatieliikenteen turvallisuuden kannalta. Ehdotettu määritelmä on kuitenkin epäselvä: ”Lukuun ottamatta kuljettajaa kaikilla muilla veturissa tai junassa työskentelevillä henkilökunnan jäsenillä, jotka osallistuvat välillisesti veturien ja junien kuljettamiseen — –” (25 artikla). Olisi parempi puhua junahenkilöstöstä, joka suorittaa turvallisuuteen liittyviä tehtäviä. ETSK katsoo, että direktiivissä olisi hyvä myös eritellä tämän henkilöstöluokan tehtävät ja niihin vaadittava pätevyys. |
3.2.2 Veturinkuljettajien luokat
3.2.2.1 |
Ehdotettuun direktiiviin sisältyy kolme ”ajokorttiluokkaa”: vaihtoveturit ja työjunat, matkustajaliikenne sekä tavaraliikenne (4 artiklan 2 kohta). Matkustajaliikenteen ja tavaraliikenteen erottaminen ei ole käytännöllistä, eikä tällaiselle erottelulle ole todellista syytä. Koulutuksessa ja käytännön työssä ei ole eroa. Erilliset todistukset on määrä antaa käytettävien veturien tuntemusta osoittamaan, mutta käytettävät veturit ovat usein samoja. Kaksi — turvallisuusvaatimuksiin perustuvaa — luokkaa riittää: suljetuilla radoilla käytettävät veturit (järjestelyratapihat, työmaat) sekä avoimilla radoilla käytettävät veturit (pääradoilla työskentelevät junankuljettajat). |
3.2.2.2 |
ETSK katsoo myös, että luokka olisi parempi ilmoittaa lupakirjassa eikä yhdenmukaistetussa lisätodistuksessa. |
3.2.3 Vähimmäisikä ja ammatillinen kokemus
3.2.3.1 |
Ehdotetussa direktiivissä hakijalta vaadittavaksi vähimmäisiäksi määritellään kaksikymmentä vuotta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin myöntää lupakirjoja kahdeksastatoista ikävuodesta alkaen, jolloin lupakirjan voimassaolo rajoittuu sen myöntäneen jäsenvaltion alueelle (8 artikla). Eräissä valtioissa (10) vähimmäisikä on 21 vuotta. Direktiivi johtaisi vähimmäisiän alentamiseen ainakin rajatylittävässä liikenteessä. |
3.2.3.2 |
ETSK:n mielestä vähimmäisiäksi tulisi määrätä 21 vuotta. Rajatylittävä liikenne on vaativampaa ja edellyttää koulutetumpaa henkilöstöä. Tämä ikävaatimus ei myöskään sulje pois mahdollisuutta asettaa alhaisempi ikäraja sisäisessä liikenteessä toimiville kuljettajille. |
3.2.3.3 |
ETSK katsoo myös, että kuljettajalta olisi vaadittava kolmen vuoden ammatillinen kokemus jäsenvaltion sisäisessä päärataliikenteessä, ennen kuin hän voi siirtyä kuljettajaksi kansainväliseen liikenteeseen. Samankaltainen vaatimus esitetään jo jäsenvaltion sisäisen liikenteen osalta direktiivin 10 artiklassa. Jos kyseessä on ainoastaan kansainvälisiä rautatiepalveluita tarjoava yritys, kuljettajilta vaadittava ammatillinen kokemus voitaisiin hankkia yhteistyössä jäsenvaltioiden sisäisiä palveluja tarjoavien muiden rautatieyritysten kanssa. |
3.2.4 Lupajärjestelmän rakenne
3.2.4.1 |
Komission ehdotuksen mukaan lupa koostuisi kahdesta osasta: EU:n lupakirjasta, joka on toimivaltaisen viranomaisen myöntämä ja joka tunnustetaan vastavuoroisesti kaikkialla Euroopassa, sekä yhdenmukaistetusta lisätodistuksesta, jonka myöntää rautatieyritys. Komissio perustelee menettelyn jakamista kahteen osaan sillä, että alun perin kaavailtu yksi ainoa asiakirja, joka olisi älykortin muotoinen, olisi liian monimutkainen ja kallis toteuttaa. |
3.2.4.2 |
Komitea kannattaa periaatteessa komission ehdottamaa rakennetta. Kahden asiakirjan käyttö voi kuitenkin aiheuttaa sekaannusta. Tämä pätee erityisesti infrastruktuurin tuntemukseen. Tulisi erottaa toisistaan selkeästi yhtäältä tietyssä infrastruktuurissa sovellettavien toiminta- ja turvallisuussääntöjen tuntemus ja toisaalta reittien ja paikkakuntien tuntemus. Yhdessä tai useamassa infrastruktuuriverkossa sovellettavien toimintasääntöjen tuntemus tulisi ilmoittaa lupakirjassa, kun taas reittien ja paikkakuntien tuntemus — joita on säännöllisesti päivitettävä — tulisi ilmoittaa yhdenmukaistetussa lisätodistuksessa. |
3.2.4.3 |
Kaksiosainen lupajärjestelmä on mahdollinen siirtymäkauden ajan. Lopullisena tavoitteena on kuitenkin yksi ainoa, älykortin muodossa myönnettävä asiakirja. Älykortin on määrä sisältää tiedot sen haltijan perustiedoista sekä tiettyyn yritykseen liittyvistä erityistiedoista. Tämä lopullinen tavoite on syytä pitää mielessä. |
3.2.5 Tutkinnon vastaanottajien ja koulutuslaitosten hyväksyminen
3.2.5.1 |
Euroopan rautatieviraston tehtävänä tulee olemaan kouluttajien, tutkinnon vastaanottajien ja koulutuslaitosten hyväksymistä koskevien kriteerien laatiminen. ETSK pitää tätä käytännöllisenä ratkaisuna, mutta katsoo direktiivin olevan epäselvä monissakin kohdissa. Direktiivissä ei täsmennetä selkeästi, mitkä tutkinnot on tarkistutettava valtuutetuilla tutkintojen vastaanottajilla, mitkä taidot taas rautatieyritykset voivat todistaa itse ilman valtuutettua tutkinnon vastaanottajaa. Direktiivissä ei myöskään selkeästi ilmoiteta, että tietyn infrastruktuurin toiminta- ja turvallisuussääntöjen tuntemuksen testaaminen on kyseisen jäsenvaltion valtuuttaman tutkinnonvastaanottajan tehtävä. |
3.2.6 Ammatillinen pätevyys ja terveydelliset/psykologiset vaatimukset
3.2.6.1 |
Ehdotetun direktiivin liitteissä luetellaan junankuljettajan tehtävät, yleistä ja erityistä ammatillista pätevyyttä koskevat vaatimukset sekä terveydelliset ja psykologiset vaatimukset. Komissio on suurelta osin noudatellut Euroopan tason työmarkkinaosapuolten tekemää sopimusta junankuljettajien eurooppalaisen ajoluvan käyttöönotosta. |
3.2.6.2 |
Komitea pitää tervetulleena komission päätöstä perustaa ehdotuksensa työmarkkinaosapuolten määrittelemiin, ammatillista pätevyyttä sekä terveydellisiä ja psykologisia vaatimuksia koskeviin kriteereihin. Tämä varmistaa korkean pätevyystason, joka hyödyttää liikenneturvallisuutta. ETSK katsoo kuitenkin yleisesti ottaen, että junankuljettajien lupamenettelyyn sisältyvät vaatimukset tulisi sisällyttää itse direktiivin tekstiin. |
3.2.6.3 |
Liitteisiin tulevat muutokset on määrä tehdä jäsenvaltioiden edustajista koostuvassa komiteassa, joka vastaa myös ’yhteentoimivuuden teknisten eritelmien’ (YTE) hyväksymisestä. Työmarkkinaosapuolten kuulemisen on määrä olla pakollista kysymyksissä, jotka liittyvät henkilöstön ammattipätevyyteen ja työsuojeluun yhteentoimivuutta koskevien direktiivien yhteydessä. Koska junahenkilöstön lupajärjestelmää koskevat liitteet pohjautuvat Euroopan tason työmarkkinaosapuolten antamiin määritelmiin, on järkevää, että kyseiset työmarkkinaosapuolet osallistuvat liitteitä koskevien muutosehdotusten valmisteluun. ETSK vaatii, että direktiiviin lisätään tätä koskeva säännös. |
3.2.7 Määräaikaistarkastukset
3.2.7.1 |
Tiettyjen vaatimusten täyttyminen on tarkistettava määräajoin sen varmistamiseksi, että haltija voi pitää lupakirjansa ja lisätodistuksen. |
3.2.7.2 |
Määräaikaisten lääkärintarkastusten osalta komissio on noudattanut työmarkkinaosapuolten välistä sopimusta. |
3.2.7.3 |
ETSK huomauttaa, että ihmisvahinkoja aiheuttaneiden onnettomuuksien jälkeen (mikä usein tarkoittaa esimerkiksi junan alle jättäytyviä itsemurhan tekijöitä) tarvitaan psykologista kriisineuvontaa. Tätä ei direktiivissä ole huomioitu (14 artikla sekä liite III). |
3.2.7.4 |
Reittien tuntemuksen säännöllistä päivittämistä koskien ehdotus on liian epätarkka. Direktiivissä tulisi selkeästi täsmentää, että reitin tuntemusta koskeva todistus lakkaa olemasta voimassa, ellei reittiä ole ajettu lähimmän vuoden aikana. |
3.2.7.5 |
Direktiivissä ei mainita mitään junankuljettajien täydennyskoulutuksesta säännöllisin väliajoin yleistiedon osalta. Kysymystä käsitellään kuitenkin työmarkkinaosapuolten välisessä sopimuksessa. ETSK suosittaa, että kyseisen sopimuksen mukaisesti direktiivissä säädettäisiin siitä, että perustaitoja on kehitettävä ja päivitettävä vuosittain. |
3.2.8 Lupien peruuttaminen
3.2.8.1 |
Direktiivin mukaan kuljettajien on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle, elleivät he enää täytä vaadittuja ehtoja tehtäviensä suorittamiseksi. Tämä merkitsee, että kuljettajien olisi ”ilmiannettava itsensä”, mitä he eivät voi tehdä. Ainoastaan valtuutettu työterveyslääkäri pystyy tekemään tällaisen päätöksen ja ilmoittamaan siitä yritykselle. Yrityksen on puolestaan ilmoitettava tästä viranomaisille. |
3.2.8.2 |
Direktiiviin ei sisälly säännöksiä siitä, minkä menettelytavan mukaisesti luvan voi saada takaisin peruuttamisen jälkeen. |
4 Ehdotus direktiiviksi junahenkilöstön lupajärjestelmästä ja Euroopan tason työmarkkinaosapuolten sopimus kuljettajien eurooppalaisen ajoluvan käyttöönotosta
4.1 |
ETSK pitää tervetulleena sitä tosiseikkaa, että Euroopan tason työmarkkinaosapuolet — Euroopan rautatieyhteisö CER ja Euroopan kuljetustyöntekijöiden liitto ETF — ovat toimineet aloitteellisesti ja ehdottaneet jo järjestelmää kansainvälisillä reiteillä toimivien junankuljettajien ajolupien myöntämiseksi. |
4.2 |
Sopimuksen etuna on, että työntekijöiltä, joiden työnantajana toimiva yritys on Euroopan rautatieyhteisön jäsen, vaaditaan korkea ammattipätevyys varsin pian, tarvitsematta odottaa vuoteen 2010 asti. Näitä yrityksiä ei tule rangaista verrattuna sellaisiin yrityksiin, jotka eivät sovella sopimusta. |
4.3 |
ETSK katsoo, että Euroopan tason työmarkkinaosapuolten välinen sopimus on otettava täysin huomioon kysymyksissä, joissa se on päällekkäinen direktiivin säännösten kanssa. |
4.4 |
Euroopan tason työmarkkinaosapuolten välisessä sopimuksessa oletetaan, että junankuljettajilla on aina jonkinlainen jäsenvaltion myöntämä lupa, eikä siinä siksi käsitellä kyseistä aihetta. Tämä perustuu perinteisten rautatieyhtiöiden monien vuosien kokemukseen reittejä koskevasta yhteistyöstä. |
4.5 |
Työmarkkinaosapuolten välisessä sopimuksessa kuljettajien eurooppalainen ajolupa on lisätodistus, joka osoittaa kuljettajalla olevan toisen valtion infrastruktuurissa toimimiseen tarvittavat lisätiedot. Luvan myöntää rautatieyhtiö ja se on yhtiön omaisuutta. |
4.6 |
Direktiivissä ehdotettu yhdenmukainen lisätodistus on pitkälti junankuljettajien eurooppalaisen ajoluvan kaltainen. |
4.7 |
ETSK kehottaa komissiota tutkimaan, missä määrin työmarkkinaosapuolten välisen sopimuksen kattamaa eurooppalaista ajolupaa voidaan pitää yhdenmukaista lisätodistusta vastaavana asiakirjana siirtymäkauden ajan. Näin annettaisiin hyvitystä niille yrityksille, jotka ovat jo toimineet aktiivisesti tässä kysymyksessä. Direktiiviin tulisi sisällyttää tätä koskeva säännös. |
4.8 |
ETSK katsoo, että yritykset, jotka ovat jo liittyneet työmarkkinaosapuolten väliseen sopimukseen, joutuvat epäsuotuisaan asemaan verrattuna niihin yrityksiin, jotka käyttävät direktiivissä säädettyä lupajärjestelmää. Tämä johtuu siitä, että sopimuksen mukaan kuljettajille on tarjottava vuosittain ammatissa vaadittavaa yleistietoa koskevaa lisäkoulutusta, kun taas ehdotettuun direktiivin ei tällaista säännöstä sisälly huolimatta siitä, että se olisi ratkaisevan tärkeää pätevyystason ylläpitämiseksi. |
5 Päätelmät
5.1 |
ETSK pitää tervetulleena ehdotettua direktiiviä, joka koskee junahenkilökunnan lupajärjestelmää. Komitea pitää kuitenkin valitettavana sitä, että sosiaalialan kysymyksiä koskeva toimenpide esitetään viimeisenä linkkinä EU:n lainsäädäntäprosessissa, joka tähtää rautateiden rahtiliikenteen vapauttamiseen. |
5.2 |
Junankuljettajat ja junahenkilökunta ovat turvallisuuden kannalta katsottuna avainasemassa. Junankuljettajien ja junahenkilökunnan lupajärjestelmän avulla on varmistettava, että heidän ammatillinen pätevyytensä on korkeatasoista. |
5.3 |
Komitea pitää huolestuttavana valtavaa ajallista eroa rautateiden rahtiliikennemarkkinoiden täydellisen avaamisen ja ajolupajärjestelmän käyttöönoton välillä ja kehottaa komissiota ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimiin aikapoikkeaman supistamiseksi. |
5.4 |
Tästä syystä ETSK kehottaa neuvostoa ja Euroopan parlamenttia irrottamaan junahenkilökunnan lupajärjestelmää koskevan direktiivin kolmannesta rautatiesäädöspaketista ja käsittelemään sitä erillisenä ehdotuksena lisäviivästysten välttämiseksi. Euroopan parlamentin ja neuvoston tulisi hyväksyä direktiivi mahdollisimman nopeasti ensisijaisen tärkeänä kysymyksenä. |
5.5 |
Ehdotettua direktiiviä käsitellessään niiden tulisi ottaa täysipainoisesti huomioon ETSK:n lausunto ja siinä esitetyt muutosehdotukset. |
5.6 |
ETSK pitää tervetulleena Euroopan tason työmarkkinaosapuolten välistä sopimusta, jossa käsitellään rajatylittävissä rautatiepalveluissa toimivan junahenkilökunnan työolojen tiettyjä näkökohtia. Komitea kehottaa komissiota toimittamaan sopimuksen neuvoston käsiteltäväksi päätöstä varten ja suosittaa neuvostolle ehdotuksen hyväksymistä. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Direktiivi 2001/12/EY – EYVL L 75, 15.3.2001, s. 1 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(2) Direktiivi 2001/13/EY – EYVL L 75, 15.3.2001, s. 26 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(3) Direktiivi 2001/14/EY – EYVL L 75, 15.3.2001, s. 29 – ETSK:n lausunto: EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22.
(4) Direktiivi 2004/51/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 164 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(5) Direktiivi 2004/49/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 44 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(6) Asetus (EY) N:o 881/2004, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 1 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(7) Direktiivi 2004/50/EY, EUVL L 164, 30.4.2004, s. 114 – ETSK:n lausunto: EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(8) EUVL C 61, 14.3.2003, s. 131.
(9) On kuitenkin korostettava, että junankuljettajien ja junahenkilöstön vaihto raja-asemilla vie aikaa vain joitakin minuutteja (esim. Brennerin raja-asemalla kahdeksan minuuttia). Rahtiliikenteen pysähdykset raja-asemilla johtuvat enemmän muista syistä, kuten papereiden tarkistamisesta ja liikkuvan kaluston tarkastamisesta.
(10) Esimerkiksi Itävalta, Tanska, Alankomaat, Saksa ja Norja.
LIITE
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (työjärjestyksen 54 artiklan 3 kohta)
Seuraava muutosehdotus, jolle annettiin äänestyksessä vähintään neljäsosa äänistä, hylättiin.
Kohta 3.2.3.3
Poistetaan.
Perustelu
Ehdotetussa direktiivissä säädetään luvan myöntämisestä kahdessa vaiheessa:
— |
EU:n lupakirja, joka tunnustetaan vastavuoroisesti kaikkialla Euroopassa |
— |
yhdenmukainen lisätodistus, joka todistaa kuljettajalta kyseisessä yrityksessä vaadittavan erityispätevyyden sekä kyseisiin infrastruktuureihin liittyvän pätevyyden. |
Direktiivissä säädetään myös lupakirjan ja yhdenmukaisen lisätodistuksen muuttamisesta ja uudistamisesta sekä vaadittavien vähimmäisehtojen määräaikaisesta tarkistamisesta.
Yhdenmukaisen lisätodistuksen avulla on tarkoitus varmistaa kuljettajan kelpoisuus sekä kyseisen reitin tai kyseisten reittien tuntemus.
Onkin mahdotonta ymmärtää, mitkä ovat perustelut vaatimukselle kolmen vuoden kokemuksesta ennen kansainväliseen liikenteeseen siirtymistä. Kohdan teksti nykymuodossaan tarkoittaisi kolmea vuotta lisää niihin kahteen vuoteen, jotka vaaditaan jäsenvaltioiden sisäisessä liikenteessä, jotta vaihtoveturin kuljettaja voi siirtyä reittiliikenteeseen (matkustaja- ja tavaraliikenne).
Tämä merkitsisi viiden vuoden ammatillisen kokemuksen vaatimusta, joka heikentäisi yhdenmukaisen lisätodistuksen arvoa ja olisi ristiriidassa rajatylittävän yhteentoimivuuden edistämispyrkimysten kanssa. Seurauksena — ellei peräti tavoitteena — olisi rautatieliikenteen rajatylittävien suhteiden kehittämisen ja parantamisen estyminen.
On myös mahdotonta ymmärtää, miksi kuljettajille tulisi olla eri vaatimukset valtioiden sisäisessä ja kansainvälisessä liikenteessä, kun yhdenmukainen lisätodistus todistaa jo kuljettajien pätevyyden ja verkoston tuntemuksen.
Näistä syistä kohta 3.2.3.3 ei vaikuta perustellulta, ja se tulisi poistaa.
Äänestystulos
Puolesta: 59
Vastaan: 100
Pidättyi: 11
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/71 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Neuvoston asetus yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta”
KOM(2004) 699 lopullinen — 2004/0242 (CNS)
(2005/C 221/15)
Neuvosto päätti 10. marraskuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 12. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Antonello Pezzini.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 132 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 3 pidättyi äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Monivuotisen yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 10 päivänä joulukuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2501/2001 (1) voimassaolo päättyy 31. joulukuuta 2005. Komissio hyväksyi heinäkuussa 2004 yleistä tullietuusjärjestelmää (GSP-järjestelmä) koskevat suuntaviivat (2) seuraavaksi kymmenvuotiskaudeksi, joka alkaa 1. tammikuuta 2006 ja päättyy 31. joulukuuta 2015. Komissio on nyt julkaissut ehdotuksensa (3) kyseisten suuntaviivojen täytäntöönpanoasetukseksi. |
1.1.1 |
Vuonna 1994 annetuilla edellistä kymmenvuotiskautta 1994–2005 koskevilla suuntaviivoilla (4) ja niiden täytäntöönpanoasetuksilla toteutettiin joukko merkittäviä muutoksia. Käyttöön otettiin muun muassa tullin mukauttaminen tuotteen arkuuden perusteella, graduaatio (etuuksien poistaminen tietyin perustein) ja erityisiä kannustusmenettelyjä. Vuonna 2001 otettiin käyttöön rajoittamattomaksi ajaksi vähiten kehittyneitä maita koskeva erityinen menettely, ”kaikki paitsi aseet” -aloite (Everything But Arms — EBA). Kokemus on osoittanut, että osa näistä toimenpiteistä toimii hyvin käytännössä, mistä syystä niiden soveltamista olisi jatkettava, mutta osaa toimenpiteistä olisi ilmeisesti syytä tarkistaa. |
1.1.2 |
Yhteisö on myöntänyt tullietuuksia kehitysmaille osana GSP-järjestelmää vuodesta 1971. Kauppapolitiikka on keskeisellä sijalla EU:n suhteissa muihin maihin. GSP-järjestelmä on osa kauppapolitiikkaa, ja sen on oltava yhdenmukainen kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa ja tuettava sen pyrkimyksiä. Tämän vuoksi sen on oltava WTO:n vaatimusten ja erityisesti vuonna 1979 vahvistetun GATTin oikeuttamislausekkeen mukainen. GSP-järjestelmän on oltava yhdenmukainen myös Dohan kehitysohjelman kanssa. Yksi keskeisistä tavoitteista on auttaa kehitysmaita hyötymään globalisaatiosta erityisesti yhdistämällä kauppa ja kestävä kehitys. Tässä yhteydessä on ymmärrettävä, että kestävään kehitykseen kuuluu monia eri osatekijöitä kuten perusluonteisten ihmisoikeuksien ja työntekijöiden oikeuksien kunnioittaminen, hyvä hallinto sekä ympäristönsuojelu. Kaikki maat vastaavat yhdessä myös huumeiden torjunnasta. |
1.2 |
Komissio on kuullut useita tahoja seuraavaa kymmenvuotiskautta koskevista suuntaviivoistaan niiden julkaisemisen jälkeen. Komissio on kuitenkin toteuttanut itse vaikutusten arvioinnin, koska on tarvittu erityistilastoja. Heti kun asetus on tullut voimaan, komissio arvioi sen vaikutukset EU:n syrjäisimpiin alueisiin. |
1.3 |
Ei ole odotettavissa, että ehdotuksen sisältämien muutosten myötä vuosittaisten tullitulojen määrä muuttuisi merkittävästi. |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Ehdotuksen tarkoituksena on yksinkertaistaa nykyistä järjestelmää vähentämällä menettelyjen lukumäärää viidestä kolmeen. Tähän päästään ottamalla käyttöön yksi kannustusmenettely niiden nykyisten kolmen erityisen menettelyn sijaan, jotka koskevat työntekijöiden oikeuksien suojelua, ympäristönsuojelua sekä huumausaineiden tuotannon ja laittoman kaupan vastaista toimintaa. Ehdotettu järjestelmä koostuu siten seuraavista elementeistä:
|
2.2 |
Menettelyjä voidaan yksinkertaistaa lisää poistamalla edunsaajien luettelosta maat, joilla on nykyään kahdenväliseen, alueelliseen tai muuhun vapaakauppasopimukseen perustuva etuuskohtelupääsy yhteisön markkinoille. Yhteisö huolehtii siitä, ettei yksikään maa menetä etuuksiaan muutosten vuoksi, sisällyttämällä aikaisemmin GSP-kohtelun alaisista tuotteista saadut etuudet asianomaiseen vapaakauppasopimukseen. |
2.3 |
Etuudet eriytetään vastaisuudessakin tuotteiden arkuuden mukaan. Yhteisen tullitariffin mukaiset tullit suspendoidaan kokonaan muiksi kuin aroiksi tuotteiksi määritetyiltä tuotteilta lukuun ottamatta maataloustuotteita. Arkoihin tuotteisiin nykyisin sovellettava kiinteä 3,5 prosenttiyksikön alennus on tarkoitus säilyttää. |
2.4 |
Osallistumisoikeus yleiseen menettelyyn olisi myönnettävä kaikille maille sillä edellytyksellä, että Maailmanpankki ei ole luokitellut niitä korkean tulotason maiksi kolmena peräkkäisenä vuotena ja että jostakin maasta yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin viiden suurimman tariffijakson osuus on alle 75 prosenttia kyseisestä maasta yhteisöön tulevasta koko GSP-tuonnista. Kaikki sellaiset GSP-järjestelmän nykyiset edunsaajamaat, jotka eivät täytä edellä mainittuja vaatimuksia, poistetaan järjestelmästä, kun ehdotettu asetus tulee voimaan. Edunsaajamaa poistetaan järjestelyyn oikeutettujen maiden luettelosta myös siinä tapauksessa, että se on järjestelmään kuulumisen lisäksi tehnyt yhteisön kanssa kauppaa koskevan sopimuksen, johon sisältyvät vähintään kaikki kyseiselle maalle nykyisessä GSP-järjestelmässä vahvistetut etuudet. |
2.5 |
Kestävää kehitystä koskevan erityisen kannustusmenettelyn kohteena ovat eniten apua tarvitsevat kehitysmaat. Lisäetuudet myönnetään välittömästi (asiaa koskevan pyynnön perusteella) niille kehitysmaille, jotka ovat ratifioineet ja panneet tosiasiassa täytäntöön kaikki liitteessä I luetellut 16 keskeistä ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia koskevaa yleissopimusta ja ainakin 7 niistä liitteessä II luetelluista yleissopimuksista, jotka koskevat hyvää hallintoa ja ympäristönsuojelua. Samalla edellytetään, että edunsaajamaat sitoutuvat ratifioimaan ja panemaan tosiasiassa täytäntöön ne kansainväliset yleissopimukset, joita ne eivät vielä ole ratifioineet. Kyseinen prosessi on saatava päätökseen 31. päivään joulukuuta 2008 mennessä. |
2.5.1 |
Yleissopimukset on valittu sillä perusteella, että niiden sisältämien mekanismien avulla asianomaiset kansainväliset järjestöt voivat arvioida säännöllisin väliajoin sopimusten täytäntöönpanoa. Komissio ottaa huomioon nämä arvioinnit ennen kuin se päättää, mitkä ylimääräisiä etuuksia pyytäneistä maista ovat oikeutettuja osallistumaan kannustusmenettelyyn. Komissio laatii myöhemmin luettelon menettelyn edunsaajamaista kehitysmaiden esittämien pyyntöjen perusteella. |
2.5.2 |
Maiden, jotka haluavat päästä kannustusmenettelyn edunsaajamaiksi, on esitettävä asiaa koskeva pyyntö kolmen kuukauden kuluessa asetuksen julkaisemisesta. |
2.5.3 |
Lisäksi pyynnön esittäneiden maiden on oltava muita heikommassa asemassa. Muita heikommassa asemassa olevalla maalla tarkoitetaan tässä yhteydessä maata, jota Maailmanpankki ei ole luokitellut korkean tulotason maaksi tai josta yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin osuus on alle 1 prosentti koko GSP-tuonnista yhteisöön. |
2.6 |
Ehdotus sisältää toimenpiteitä vaikutusten tasaamiseksi silloin, kun Yhdistyneet Kansakunnat päättää poistaa maan vähiten kehittyneiden maiden luettelosta. Tällaiseen maahan sovelletaan siirtymäaikaa, jonka aikana maalta poistetaan asteittain EBA-menettelyn etuudet. Tätä nykyä tällainen maa menettää automaattisesti heti kaikki GSP-etuudet, joihin se on yhtenä vähiten kehittyneistä maista ollut oikeutettu. Uuden mekanismin myötä etuuksien poistaminen tapahtuu siirtymäajan kuluessa. |
2.7 |
Graduaatiomekanismi (etuuksien poistaminen tietyin perustein) on säilytetty ehdotuksessa, mutta sitä on muutettu sen toiminnan yksinkertaistamiseksi. Graduaatiota sovellettaisiin nykyiseen tapaan sellaisista maista tuleviin tuoteryhmiin, jotka ovat kilpailukykyisiä yhteisön markkinoilla ja jotka eivät enää tarvitse GSP-etuuksia vientinsä lisäämiseksi. Nykyisten perusteiden (osuus etuuskohtelutuonnista, kehitysindeksi ja viennin erikoistumisen indeksi) sijaan otetaan kuitenkin käyttöön yksi yksinkertainen peruste: osuus yhteisön markkinoista ilmaistuna osuutena etuuskohtelutuonnista. Tuoteryhmät määritellään yhdistetyn nimikkeistön jaksojen mukaisesti. Koska graduaatio koskee ainoastaan maita, jotka ovat kilpailukykyisiä yksittäisen tariffijakson kaikkien tuotteiden osalta, pienten edunsaajamaiden etuuksia ei ole graduoitu pelkästään tietyn tariffijakson muutaman kilpailukykyisen tuotelajin perusteella. |
2.7.1 |
Graduaatiota voidaan soveltaa mihin tahansa edunsaajamaahan tiettyyn tariffijaksoon kuuluvien tuotteiden osalta, kun asianomaisen tariffijakson tuotteiden keskimääräinen tuonti kyseisestä maasta yhteisöön on kolmena peräkkäisenä vuotena yli 15 prosenttia samojen tuotteiden kokonaistuonnista yhteisöön. Tiettyjen tekstiilituotteiden osalta kyseinen raja-arvo on pienennetty 12,5 prosenttiin. |
2.8 |
Jos ehdotetun asetuksen säännösten mukaisesti alennettu arvotulli on enintään yksi prosentti, tulli suspendoidaan kokonaan. Näin menetellään myös siinä tapauksessa, että paljoustulli on enintään kaksi euroa kutakin euroina laskettua yksikköä kohti. |
2.9 |
Ehdotus sisältää säännöksiä etuusjärjestelyjen väliaikaisesta peruuttamisesta kaikkien tai joidenkin edunsaajamaasta peräisin olevien tuotteiden osalta tietyissä erityisolosuhteissa. Kyseiset säännökset eivät eroa merkittävästi nykytilanteesta. Komissio on ilmoittanut, että niitä on tarkoitus soveltaa jatkossakin vain poikkeustapauksissa. |
2.9.1 |
Jos edunsaajamaasta peräisin olevaa tuotetta tuodaan yhteisöön siten, että samankaltaisten tai suoraan kilpailevien tuotteiden yhteisön tuottajille aiheutuu tai uhkaa aiheutua vakavia vaikeuksia, yhteisen tullitariffin mukaiset tullit voidaan ottaa milloin tahansa uudelleen käyttöön jäsenvaltion pyynnöstä tai komission aloitteesta. |
2.10 |
Ehdotetun asetuksen täytäntöönpanossa komissiota avustaa yleisten tullietuuksien komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komissio antaa komitealle kertomuksia järjestelmän toiminnasta, ja komitea voi käsitellä kaikkia asiaa koskevia kysymyksiä. Komitean on kuitenkin tarkoitus olla mukana päättämässä erityisesti sellaisista asioista kuin jonkin asiaa koskevan pyynnön esittäneen maan hyväksyminen kestävää kehitystä koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajaksi, etuuksien väliaikainen peruuttaminen, yhteisen tullitariffin mukaisten tullien ottaminen uudelleen käyttöön, jos yhteisön tuottajille aiheutuu vaikeuksia, sekä siirtymäajan soveltaminen EBA-etuuksien poistamiseen niiden maiden osalta, jotka on poistettu Yhdistyneiden Kansakuntien vähiten kehittyneiden maiden luettelosta. |
3 Yleistä
3.1 |
GSP-järjestelmä on tärkeä osa EU:n ulkomaankauppapolitiikkaa, ja sen vaikutukset ovat kauaskantoiset: sillä on suuri vaikutus kehitysmaiden tilanteeseen, EU:n talousarvioon, EU:n ja sen kauppakumppanien suhteisiin WTO:n kaltaisissa organisaatioissa sekä eurooppalaiseen teollisuuteen, etenkin tuotantoteollisuuteen. Kyseessä on yksi niistä harvoista politiikan aloista, josta päätetään Euroopan tasolla federalistiseen tapaan, sillä komissiolla on asiassa yksinomainen toimivalta. Globalisaatio on korostanut entisestään GSP-järjestelmän merkitystä. EU on käyttänyt järjestelmää hyväkseen auttaakseen kehitysmaita hyötymään globalisaatioprosessista. Samalla se on antanut EU:lle mahdollisuuden edistää kestävää kehitystä myöntämällä niille maille etuoikeutetun pääsyn Euroopan markkinoille, jotka kunnioittavat ihmisoikeuksia koskevia perusperiaatteita. |
3.2 |
Kun komissio julkaisi suuntaviivat (5), joihin käsiteltävänä oleva ehdotus perustuu, ETSK antoi aiheesta lausunnon (6), jossa se esitti yksityiskohtaisia huomioita asiasta. Kyseisessä lausunnossa komitea totesi, että ensisijaisena tavoitteena on oltava järjestelmän yksinkertaistaminen. Näin ollen komitea suhtautuu myönteisesti niihin komission ehdotusten sisältämiin toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on rakenteiden yksinkertaistaminen. Komitea on erityisesti sitä mieltä, että menettelyjen lukumäärän vähentäminen viidestä kolmeen helpottaa huomattavasti kyseisen tavoitteen saavuttamista. |
3.3 |
ETSK kehotti myös vähentämään järjestelmän piiriin kuuluvien maiden määrää (7) ja ehdotti muun muassa, että edunsaajien luettelosta poistetaan maat, joilla on vapaakauppasopimukseen, perustuva etuuskohtelupääsy yhteisön markkinoille. Kaikki kyseisten maiden nykyisen GSP-järjestelmän puitteissa nauttimat edut tulisi kuitenkin siinä tapauksessa sisällyttää asianomaisiin kahdenvälisiin sopimuksiin. Komitea panee tyytyväisenä merkille, että kyseinen suositus on otettu huomioon. |
3.4 |
ETSK totesi myös olevansa huolissaan (7) siitä, että suurin osa yhteisön avusta suuntautuu eniten avun tarpeessa olevien maiden sijaan vauraimpiin edunsaajamaihin. Komitea on erittäin tyytyväinen siihen, että komissio on kiinnittänyt huomiota asiaan, mutta epäilee, ovatko asiaa koskevat ehdotukset riittäviä. |
3.5 |
ETSK suositteli (7) graduaatiomekanismin säilyttämistä, mutta katsoi, että mekanismia tulisi yksinkertaistaa ja se tulisi muuttaa nykyistä avoimemmaksi. Komitea kannattaa asiaa koskevia komission ehdotuksia ja katsoo, että ne edistävät huomattavasti kumpaakin edellä mainittua tavoitetta. Etenkin nykyisten moninaisten kriteereiden korvaamisen yhdellä selkeällä kriteerillä pitäisi sekä yksinkertaistaa menettelyä että lisätä sen avoimuutta. |
3.6 |
ETSK kehotti (7) hyödyntämään mahdollisuutta yhdenmukaistaa, yhdistää ja hioa GSP-järjestelmän kaikkia sääntöjä ja menettelytapoja. Komitean mielestä käsiteltävänä oleva ehdotus menee pitkälle tämän tavoitteen toteuttamisessa. |
3.7 |
ETSK kehotti (7) komissiota laatimaan yksityiskohtaisen vaikutusanalyysin ehdotustensa yhteydessä. Komitea on pettynyt siihen, että näin ei ole tapahtunut, ja huomauttaa, että EU:n syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvien vaikutusten arviointi vasta sen jälkeen kun asetusta on alettu soveltaa on hyödytöntä, ellei tavoitteena ole järjestelmän tarkistaminen kyseisen arvioinnin valossa. Tämä ei kuitenkaan vastaa vaatimusta säännösten pitkän aikavälin vakaudesta. Epävarmuuden ilmapiiri haittaa GSP-järjestelmän asianmukaista toimintaa. |
3.8 |
ETSK hyväksyy ihmisoikeuksien noudattamisen, työntekijöiden oikeuksien suojelun, ympäristönsuojelun, hyvän hallinnon sekä huumausaineiden tuotannon ja laittoman kaupan vastaisen toiminnan sisällyttämisen kestävän kehityksen määritelmään. |
3.9 |
ETSK huomautti (7), että nykyiset erityiset kannustusmenettelyt ovat olleet täysin tehottomia niille asetettujen tärkeiden tavoitteiden saavuttamisessa. Ainoastaan kaksi maata on kyennyt täyttämään työntekijöiden oikeuksien suojelua koskevan kannustusmenettelyn vaatimukset, eikä yksikään ole täyttänyt ympäristön suojelua koskevan menettelyn vaatimuksia. Samaan aikaan 12 valtiota on hyötynyt huumausaineiden tuotannon ja laittoman kaupan vastaista toimintaa koskevasta kannustusmenettelystä ilman että asialla olisi ollut mitään näkyviä vaikutuksia huumausaineen tuotantoon tai kauppaan. |
3.9.1 |
ETSK on sitä mieltä, että uudet ehdotukset tuskin toimivat vanhoja järjestelyjä tehokkaammin, vaikka ne sisältävätkin tervetulleita toimenpiteitä menettelyn yksinkertaistamiseksi. Kannustinten suuruutta ei ole lisätty, joten ei ole mitään syytä olettaa, että uudet järjestelyt kannustaisivat edunsaajamaita yhtään nykyistä enemmän omaksumaan kestävän kehityksen periaatteet ja käytännön. Koska edunsaajamaita vaaditaan hyväksymään 27 kansainvälistä yleissopimusta, on täysin mahdollista, että ne säilyttävät mieluummin oman määräysvaltansa ja luopuvat tarjolla olevista etuuksista. |
3.9.2 |
Varteenotettavien kannustimien tarjoaminen on vaikeaa ympäristössä, jossa tariffiesteet vähenevät jatkuvasti. Näin ollen voitaisiin myös harkita kyseisten yleissopimusten noudattamisen yhdistämistä kehitysavun antamiseen. |
3.10 |
ETSK panee merkille, että kaikkiin yleissopimuksiin, joita järjestelmän piirin haluavien maiden edellytetään noudattavan, sisältyy mekanismeja, joiden avulla ”asianomaiset kansainväliset järjestöt” voivat arvioida säännöllisesti sopimusten täytäntöönpanon tehokkuutta. ETSK suosittaa, että työmarkkinaosapuolet osallistuvat kyseiseen arviointiin. |
3.11 |
ETSK huomauttaa, että etuuksien väliaikaista peruuttamista koskevat ehdot eivät ole juurikaan muuttuneet nykyiseen järjestelmään verrattuna. Kun otetaan huomioon, että niitä on sovellettu vain yhden valtion (Myanmar) tapauksessa, joka on vieläpä ääriesimerkki kansainvälisten sopimusten halveksinnasta, niiden käyttökelpoisuus kestävän kehityksen edistämisessä voidaan asettaa kyseenalaiseksi. Sanktiolla, jota sovelletaan vain näin harvinaisissa olosuhteissa, voi olla vain vähäinen pelotevaikutus. Komitea olisi toivonut, että kyseisen mekanismin soveltamista olisi laajennettu kestävää kehitystä koskevan erityisen kannustusmenettelyn vahvistamiseksi, sillä se pelkää kannustusmenettelyn todennäköisesti jäävän ilman käyttöä. |
3.12 |
ETSK epäilee, voidaanko uudella järjestelmällä torjua petoksia tehokkaammin kuin vanhalla järjestelmällä, jonka se korvaa. Komitea olisi toivonut, että asiaan olisi paneuduttu aktiivisemmin. Erityisesti komitea olisi toivonut, että olisi luotu mekanismeja EU:n viranomaisten ja edunsaajamaissa toimivien vastaavien viranomaisten yhteistyön tiivistämiseksi. On vaikea välttää ajatusta, että tässä asiassa komissio on omaksunut hitaan etenemisen politiikan. |
3.13 |
ETSK on tyytyväinen siihen, että komissio on järjestänyt ennen käsiteltävinä olevien ehdotusten laatimista laaja-alaisia kuulemisia sekä EU:ssa että edunsaajamaissa. |
3.14 |
ETSK panee merkille, että GSP-järjestelmän hallinnoinnissa komissiota avustaa vastaisuudessakin sääntelykomiteamenettelyn puitteissa toimiva yleisten tullietuuksien komitea. |
4 Erityistä
4.1 |
ETSK huomauttaa, että yleisen menettelyn ulkopuolelle jätetään vain ne maat, jotka Maailmanpankki on luokitellut korkean tulotason maiksi ja joiden vienti ei ole riittävän monipuolista. Komitean mielestä kyseiset ehdot täyttävien maiden määrä on rajallinen. Se onkin ehdottanut (7), että uusissa suuntaviivoissa järjestelmän ulkopuolelle suljetaan muun muassa ne maat, joilla on ydinaseohjelma, sekä veroparatiisit. Komitea on pahoillaan siitä, että monet tällaiset valtiot näyttäisivät edelleen olevan oikeutettuja pääsemään edunsaajien luetteloon. |
4.2 |
Yhtenä kriteerinä sille, että jokin maa voi päästä kestävää kehitystä koskevan erityisen kannustusmenettelyn piiriin, on kyseisen maan ”muita heikompi asema”. Ehdotetun asetuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaan muita heikommassa asemassa olevalla maalla tarkoitetaan maata, jota ei ole jätetty yleisen menettelyn ulkopuolelle edellä kohdassa 4.1 esitetyistä syistä tai josta yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin osuus on alle 1 prosentti koko GSP-tuonnista yhteisöön. ETSK:n mielestä kyseistä artiklaa tulisi muuttaa siten, että sana ”tai” korvataan sanalla ”ja”. Muussa tapauksessa kyseisellä artiklalla on vaikutuksia, jotka eivät varmasti vastaa tarkoitusta. |
4.3 |
ETSK on huomauttanut (7), että nykyisessä järjestelmässä etuuksien asteittaisen vähentämisen ajankohta on liian kaukana ajanmukaistamisen toteuttamisen ajankohdasta. Komitea on sen vuoksi tyytyväinen siihen, että tulevaisuudessa graduaatiota aletaan soveltaa kolmen peräkkäisen vuoden muodostamaa viitejaksoa seuraavana vuotena. Kyseinen viitejakso koskee kaikkia maita ja tariffijaksoja. |
4.4 |
ETSK kannattaa Euroopan komission ehdotusta asetuksen (ETY) N:o 2454/93 mukaisen alueellisen kumulaation säilyttämisestä, kun johonkin alueelliseen ryhmään kuuluvassa edunsaajamaassa jalostettu tuote on peräisin jostakin muusta kyseisen ryhmän maasta, joka ei ole valmiiseen tuotteeseen sovellettavien menettelyjen edunsaajamaa, jos molemmat maat ovat oikeutettuja kyseiseen maaryhmään sovellettavaan alueelliseen kumulaatioon. Komitea huomauttaa, että aikaisemmin nämä säännökset ovat mahdollistaneet huomattavan laajan petollisen toiminnan. |
4.5 |
ETSK toistaa näkemyksensä (7), jonka mukaan alkuperäsääntöjä olisi yksinkertaistettava ja niistä EU:n maahantuojille aiheutuvaa taakkaa olisi vastaavasti kevennettävä sovittamalla ne yhteen tullietuuskohteluun oikeuttamattomia tuotteita koskevien nykyisten alkuperäsääntöjen kanssa. |
4.6 |
ETSK toistaa kehotuksensa (8), jonka mukaan EU:n olisi neuvoteltava vähiten kehittyneiden maiden kanssa kyseisiä maita koskevan erityisen menettelyn täytäntöönpanosäännösten tehostamisesta joissakin erityistapauksissa erityisesti siirtymäaikoja soveltamalla. |
4.7 |
ETSK kannattaa ehdotusta, jonka mukaan tullit suspendoidaan kokonaan, jos arvotulli on etuuskohtelun vuoksi enintään yksi prosentti tai paljoustulli enintään kaksi euroa. Komitea katsoo, että tämä yksinkertaistaa järjestelmää tuntuvasti. |
4.8 |
ETSK panee merkille, että etuuksien väliaikainen peruuttaminen voi kestää enintään kolme kuukautta ja että sitä voidaan jatkaa kerran. Komissio voi pidentää kyseistä ajanjaksoa päätöksen 1999/468/EY 3 ja 7 artiklan mukaisesti, kuten Myanmarin tapauksessa on jo tehty. ETSK:n mielestä sellainen säännös olisi ollut parempi, että etuuksien väliaikainen peruuttaminen pysyy voimassa siihen asti kun asianomainen maa poistaa peruuttamisen syyn alkamalla taas noudattaa niitä kansainvälisiä sopimuksia, joiden rikkominen on alun perin johtanut etuuksien peruuttamiseen. |
4.9 |
ETSK:n mielestä vaatimus, että maiden, jotka haluavat päästä kestävää kehitystä koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajiksi, on esitettävä asiaa koskeva pyyntö kolmen kuukauden kuluessa asetuksen voimaantulosta, on melko hankala ja epäonnistunut, sillä se rajoittaa järjestelmään osallistuvien maiden määrää. On täysin mahdollista, että useat maat eivät kyseisenä ajankohtana täytä vaatimuksia eivätkä siten pidä pyynnön esittämistä mielekkäänä. Kolmen kuukauden määräajan kuluttua umpeen mikään ei siten enää kannusta tällaisia maita ratifioimaan ja panemaan tosiasiallisesti täytäntöön liitteissä I ja II lueteltuja yleissopimuksia. ETSK olisi pitänyt parempana, että kyseisille maille olisi jätetty mahdollisuus liittyä järjestelmään myöhemmin, mikäli ne täyttävät osallistumiskriteerit. |
4.10 |
ETSK on huomauttanut (7), että GSP-järjestelmä on yksi EU:n kauppapolitiikan osatekijä ja se on näin ollen mukautettava muihin kauppapolitiikan osatekijöihin. Johdonmukaisen kauppapolitiikan edistämiseksi on olennaisen tärkeää, että myös muut komission pääosastot osallistuvat prosessiin. Erityisesti on tärkeää, että kauppapolitiikan ja yritystoiminnan pääosastot tekevät tiivistä, jatkuvaa ja tehokasta yhteistyötä. |
4.11 |
ETSK pitää toivottavana, että vakavien häiriöiden sattuessa perustamissopimuksen liitteessä I mainittujen tuotteiden markkinoilla voitaisiin soveltaa turvalauseketta myös siinä tapauksessa, että jokin jäsenvaltio esittää komissiolle asiaa koskevan pyynnön. Komission tulisi sen jälkeen kuulla asianomaista hallintokomiteaa. |
4.12 |
Komission ehdotuksen mukaan GSP-järjestelmään tulisi sisällyttää vähiten kehittyneitä maita koskeva erityinen menettely sekä asetukseen 416/2001 sisältyvät (myös sokeria koskevat) säännöt. Vähiten kehittyneet maat pelkäävät, että niille koituu hintojen romahtaessa olennaisesti enemmän haittaa kuin hyötyä EU:n sokerijärjestelmän uudistuksesta, jolla on määrä avata täydellisesti EU:n markkinat 1:stä heinäkuuta 2009 alkaen. Pelot ovat perusteltuja. Komitea viittaa tässä yhteydessä 15. joulukuuta 2004 antamaansa sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn ehdotettua uudistusta koskevaan lausuntoon (9). Siinä komitea kehottaa komissiota neuvottelemaan vähiten kehittyneiden maiden selkeästi esittämän toivomuksen mukaisesti tuontietuuskiintiöjärjestelmän vuoden 2009 jälkeiselle ajalle ja suorittamaan säännöllisiä arvioita, joissa otetaan huomioon unionin sokerimarkkinoiden järjestelmän uudistamisen ja vähiten kehittyneiden maiden kehitystavoitteiden välinen yhteys. Lisäksi komitea kannattaa kolmivaiheisen kaupan (swap) kieltoa. |
4.13 |
Yleisesti komitea on sitä mieltä, että tässä tarkasteltavia tuotteita koskevat 12 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanomenettelyt tulee voida määritellä yksityiskohtaisesti yhteisten markkinajärjestelyjen yhteydessä. |
5 Päätelmät
5.1 |
ETSK on suosittanut, että nykyistä järjestelmää tulisi yksinkertaistaa ja se tulisi muuttaa nykyistä avoimemmaksi ja että on hyödynnettävä mahdollisuutta yhdenmukaistaa, yhdistää ja hioa GSP-järjestelmän kaikkia sääntöjä ja menettelytapoja. Komitean mielestä ehdotettu järjestelmä edistää selvästi kyseisiä tavoitteita, ja tässä mielessä se kannattaa komission ehdotuksia. |
5.2 |
ETSK kannattaa edunsaajamaiden määrän vähentämistä, mutta pelkää, että vähennys ei ole riittävä. |
5.2.1 |
ETSK katsoo, että yleinen tullietuusjärjestelmä tulisi varata vähiten kehittyneille maille ja sitä kipeimmin tarvitseville maille, jotta ne voisivat hyötyä eniten uudesta yleisestä tullietuusjärjestelmästä. Siksi tekstiili- ja vaatetusteollisuuden tuotteisiin sovellettava graduaation raja-arvo tulisi laskea 10 prosenttiin. (10) |
5.3 |
ETSK:n mielestä kestävää kehitystä koskeva uusi erityinen kannustusmenettely vaikuttaa edunsaajamaiden käyttäytymiseen vain vähän enemmän kuin vanhat menettelyt, jotka se korvaa. |
5.4 |
ETSK on huolestunut siitä, että nykyistä järjestelmää vaivaaviin petosongelmiin ei ole nähtävästi paneuduttu tehokkaasti, ja katsoo, että asiaan olisi voitu kiinnittää enemmän huomiota. |
5.5 |
ETSK on pettynyt siihen, että ehdotusten vaikutusten yksityiskohtaista arviointia ei ole julkaistu eikä sitä joissakin tapauksissa ole ilmeisesti edes tehty. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(2) KOM(2004) 461 lopullinen.
(3) KOM(2004) 699 lopullinen.
(4) KOM(1994) 212 lopullinen.
(5) Ks. viite 2.
(6) ETSK:n lausunto 25.2.2004 – EUVL C 110, 30.4.2004.
(7) Mt.
(8) ETSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Kestävän eurooppalaisen maatalousmallin toteuttaminen YMP:n uudistuksella: sokerialan uudistus”, KOM(2004) 499 lopullinen, CESE 1646/2004.
(9) ETSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Kestävän eurooppalaisen maatalousmallin toteuttaminen YMP:n uudistuksella: sokerialan uudistus”, KOM(2004) 499 lopullinen, CESE 1646/2004.
(10) Ehdotus neuvoston asetukseksi (KOM(2004) 699 lopullinen), 13 artikla.
LIITE I
Keskeiset ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia koskevat YK:n/ILO:n yleissopimukset
1. |
Kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus |
2. |
Taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus |
3. |
Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus |
4. |
Kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus |
5. |
Kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastainen yleissopimus |
6. |
Yleissopimus lapsen oikeuksista |
7. |
Yleissopimus joukkotuhontana pidettävän rikoksen ehkäisemiseksi ja rankaisemiseksi |
8. |
Yleissopimus, joka koskee työhön pääsemiseksi vaadittavaa vähimmäisikää (nro 138) |
9. |
Yleissopimus, joka koskee lapsityön pahimpien muotojen kieltämistä ja välittömiä toimia niiden poistamiseksi (nro 182) |
10. |
Sopimus, joka koskee pakkotyön poistamista (nro 105) |
11. |
Pakollista työtä koskeva sopimus (nro 29) |
12. |
Sopimus, joka koskee samanarvoisesta työstä miehille ja naisille maksettavaa samaa palkkaa (nro 100) |
13. |
Yleissopimus, joka koskee työmarkkinoilla ja ammatin harjoittamisen yhteydessä tapahtuvaa syrjintää (nro 111) |
14. |
Sopimus, joka koskee ammatillista järjestäytymisvapautta ja ammatillisen järjestäytymisoikeuden suojelua (nro 87) |
15. |
Sopimus, joka koskee järjestäytymisoikeuden ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden soveltamista (nro 98) |
16. |
Kansainvälinen yleissopimus apartheid-rikoksen tukahduttamiseksi ja rankaisemiseksi |
LIITE II
Ympäristönsuojelua ja hyvän hallinnon periaatteita koskevat yleissopimukset
17. |
Montrealin pöytäkirja otsonikerrosta heikentävistä aineista |
18. |
Vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskeva Baselin yleissopimus |
19. |
Hitaasti hajoavia orgaanisia yhdisteitä koskeva Tukholman yleissopimus |
20. |
Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskeva yleissopimus |
21. |
Biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus |
22. |
Bioturvallisuuspöytäkirja |
23. |
Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirja |
24. |
YK:n huumausaineyleissopimus (1961) |
25. |
Psykotrooppisia aineita koskeva YK:n yleissopimus (1971) |
26. |
Huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan tehty YK:n yleissopimus (1988) |
27. |
Korruption vastainen YK:n yleissopimus |
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/77 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn käyttöönotosta”
KOM(2004) 173 lopullinen/3 — 2004/0055 COD
(2005/C 221/16)
Neuvosto päätti 6. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti antaa asian valmistelun ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaoston tehtäväksi.
Asian kiireellisyyden vuoksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) yleisesittelijäksi Jorge Pegado Lizin ja hyväksyi seuraavan lausunnon äänin 73 puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.
1 Ehdotuksen tarkoitus
1.1 |
Komission tekemä ehdotus asetukseksi eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskevan tuomioistuinmenettelyn käyttöönotosta (1) on jatkoa aloitteille, joilla pyritään toteuttamaan asteittain vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue ja kehittämään sitä entisestään poistamalla esteet ja helpottamalla yksityisoikeuteen liittyvien oikeudenkäyntien sujumista yhteisössä, kuten oikeus- ja sisäasiain neuvoston 3. joulukuuta 1998 hyväksymässä toimintasuunnitelmassa (2) nimenomaisesti todetaan. |
1.2 |
Käsillä olevalla ehdotuksella toteutetaan yksi 20. joulukuuta 2002 julkaistun vihreän kirjan (3) keskeisistä tavoitteista. Komissio käsittelee erikseen toista tavoitetta, vähäisiä vaateita koskeviin oikeudenkäynteihin liittyvän eurooppalaisen menettelyn käyttöönottoa. |
1.3 |
Nyt on tarkoitus ottaa käyttöön eurooppalainen maksusuoritusmääräysmenettely. Komissio on ottanut huomioon sekä Euroopan parlamentin että talous- ja sosiaalikomitean edellä mainitusta vihreästä kirjasta esittämät huomiot ja suositukset ja tekee nyt ehdotuksen asetukseksi yhtenäisen maksusuoritusmääräysmenettelyn käyttöönotosta kaikkialla Euroopan unionissa. |
1.4 |
Komissio perustelee aloitetta sillä, että jäsenvaltioiden siviiliprosessioikeudelliset järjestelmät poikkeavat toisistaan, ja siksi kustannukset kohoavat korkeiksi, rajatylittävät riita-asiat pitkittyvät ja paisuvat liiaksi erityisesti riitauttamattomien vaateiden perintää koskevissa oikeudenkäyntitapauksissa. |
1.5 |
Komissio on katsonut aiheelliseksi ulottaa yhtenäisen maksusuoritusmääräysmenettelyn kattamaan jäsenvaltion sisäiset riita-asiat, jotta oikeussubjekteja kohdellaan yhdenvertaisesti eikä vääristetä taloudellisten toimijoiden välistä kilpailua. Komissio on näin noudattanut suuntaviivoja, jotka ETSK esitti vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa. Samalla komissio on varmistanut, että menettely vastaa suhteellisuus- ja toissijaisuusperiaatteita. |
1.6 |
Ehdotetusta säädöksestä käy selvästi ilmi, että maksusuoritusmääräysmenettely on valinnainen. Tämäkin noudattaa ETSK:n ilmaisemaa kantaa, sillä velkoja voi aina valita kansallisen lainsäädäntönsä mukaisen toisen, virallisemman menettelyn. |
1.7 |
Komissio on menettelyä laatiessaan käyttänyt ohjenuoranaan seuraavia perusperiaatteita:
|
1.8 |
Komissio takaa lisäksi toimittavansa tiedot siitä, millä tuomioistuimilla on kussakin jäsenvaltiossa toimivalta antaa eurooppalainen maksusuoritusmääräys. Tiedot päivitetään säännöllisesti. |
1.9 |
Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti harkitsevat mahdollisuutta liittyä aloitteeseen samaan tapaan kuin aiempien samankaltaisten aloitteiden kohdalla. Sitä vastoin komitea olisi antanut arvoa sille, että nyt ehdotetun järjestelmän toimimiseksi vieläkin paremmin Tanska ei olisi päättänyt olla soveltamatta asetusta lainkaan, ja toivoo, että tulevaisuudessa voidaan ratkaista ongelmat, jotka hankaloittavat Tanskan täysipainoista liittymistä EU:n yhtenäiseen oikeudelliseen alueeseen. |
1.10 |
Ehdotuksen alueellinen soveltamisala voi synnyttää ongelmia asetusta sovellettaessa. Niiden estämiseksi tiettyjen EY:n perustamissopimuksen 299 artiklassa mainittujen alueiden erityispiirteet tulisi ottaa huomioon, samoin kuin näitä alueita koskevat vastuualueet, jotka eräät jäsenvaltiot ovat ottaneet hoitaakseen. Tässä yhteydessä on syytä täsmentää, että riippumatta maksusuoritusmääräysmenettelyn konkreettisesta toteutuksesta asianomaisten toimivaltaisten elinten nimeäminen kuuluu jäsenvaltion viranomaiselle, joka kantaa valtiolle kuuluvan vastuun ja takaa näin kyseisten elinten legitiimiyden. |
2 Asetuksen tausta ja muut samantapaiset aloitteet
2.1 |
Yhteisön toimielimet Euroopan parlamentista (4) talous- ja sosiaalikomiteaan (5) ovat jo kauan sitten alkaneet kantaa asiakirjoissaan huolta siviilioikeudellisten oikeudenkäyntimenettelyjen yhdenmukaistamisesta ja yksinkertaistamisesta, jotta voitaisiin varmistaa lainsäädännön nopea ja tehokas täytäntöönpano. |
2.2 |
Viestin välittäjinä ovat tavallisesti toimineet taloudelliset toimijat, alan asiantuntijat ja kuluttajat. Myös komissio on jo pitkään pohtinut, miten asiassa voitaisiin parhaiten edetä. Edistyminen on ollut erityisen kiintoisaa suunnannäyttäjänä toimineella kuluttajalainsäädännön (6) alalla. |
2.3 |
Vihreässä kirjassa eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä ja toimenpiteistä vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi otettiin selkeästi esille mahdollisuus tehdä aiheesta lainsäädäntäaloite. |
2.4 |
Nyt tehty aloite liittyy useisiin erityisen tärkeisiin toimenpiteisiin, joita on kahtena viimeksi kuluneena vuonna toteutettu oikeudellisen yhteistyön käynnistämiseksi siviilioikeudellisissa asioissa. (7) |
2.5 |
On syytä mainita erityisesti 21. huhtikuuta 2004 annettu asetus EY/805/2004 riitauttamattomia vaateita koskevasta eurooppalaisesta täytäntöönpanomääräyksestä. (8) Komission nyt tekemää ehdotusta arvioitaessa ei voida olla viittaamatta kyseiseen tekstiin, sillä ne edustavat kumpikin saman asian kahta eri puolta: tarvetta yksinkertaistaa ja tehostaa siviilioikeuden täytäntöönpanoa yhtenäisellä oikeusalueella. |
3 Lainsäädäntäväline ja oikeusperusta
3.1 |
Samaan tapaan kuin yleensä alaa koskevissa aloitteissa, komissio päätti ehdottaa asetuksen käyttöä ja valitsi ehdotuksensa perustaksi perustamissopimuksen 61 artiklan c kohdan ja 65 artiklan. |
3.2 |
ETSK on lausunnossaan ilmaissut avoimesti ja suoraan kannattavansa asetuksen antamista, joten komitea tukee ehdottomasti komission valintaa. |
3.3 |
Myös oikeusperusta on komitean käsityksen mukaan täysin oikea, eikä siinä tulkita kyseisiä säännöksiä pelkästään muodollisesti. Vain tämä tulkinta vastaa asianmukaisesti tavoitetta luoda EU:hun yhtenäinen oikeudellinen alue. |
4 Yleistä
4.1 |
ETSK suhtautuu myönteisesti nyt tehtyyn ehdotukseen asetukseksi. Kuten edellä todetaan, siihen on sisällytetty kaikki huomiot, jotka komitea esitti arvioidessaan vihreää kirjaa eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä ja toimenpiteistä vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi. Asetuksella pyritään osuvasti panemaan täytäntöön EU:n perusoikeuskirjan 47 artiklan mukainen oikeus. |
4.2 |
ETSK kehottaa komissiota harkitsemaan mahdollisuutta ulottaa asetusehdotus koskemaan Euroopan talousaluetta. |
4.3 |
Useat jäsenvaltiot ovat todenneet edellä mainittuun vihreään kirjaan esittämissään vastauksissa, että on tarpeen ottaa käyttöön eurooppalainen menettely, jolla riitauttamattomat vaateet peritään nopeasti, ja taata mahdollisille velallisille asianmukainen vastineoikeus. |
4.3.1 |
ETSK katsoo kuitenkin, että komission ehdotukselle olisi yksinomaan eduksi, jos siinä esitettäisiin asianmukaisesti tilastotiedoin ennusteet sekä rajatylittävistä että yhteen valtioon liittyvistä riita-asioista, joita nyt ehdotettu uusi väline koskee, sekä välineen täytäntöönpanoa koskeva kustannus-hyötyanalyysi. Kyseisiä seikkoja komission asiakirjan perusteluosassa ei ole tuotu esille. |
4.4 |
Vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa ETSK toteaa seuraavaa: ”Kun kehitetään vähäisiä vaateita koskeva eurooppalainen menettely, on tärkeää ennen kaikkea löytää sopivia keinoja vähäisiä vaateita koskevien riitojen käsittelyn nopeuttamiseksi, ilman että kajotaan samalla oikeusvaltioperiaatteen mukaisiin osapuolille kuuluviin oikeustakuisiin.” |
4.5 |
ETSK:n mielestä nyt tehty ehdotus asetukseksi on tosin tarkistettava perusteellisesti ja huolellisesti, ja se on pyrittävä sovittamaan paremmin tavoitteisiinsa. Ehdotuksessa otetaan kuitenkin tasapuolisesti huomioon seuraavat kaksi tarvetta: nopea perintä ja takeet vastineoikeudesta. |
4.6 |
ETSK korostaa kuitenkin, että on tärkeää ottaa huomioon, ettei maksusuoritusmääräystä voida omaksua tavaksi peitellä tiettyjen yritysten käyttämiä vähemmän korrekteja menettelyjä, ei etenkään tavaksi painostaa tai periä vaateita silloin, kun kuluttajansuojaa koskevia sääntöjä ei ole noudatettu. On myös tärkeää varmistaa, ettei kyseinen menettely ole omiaan luomaan tilanteita, joissa eri jäsenvaltioissa sijaitsevat yritykset teeskentelevät turvautuvansa riitauttamattomia vaateita koskeviin maksusuoritusmääräyksiin siirtääkseen epäilyttävää ja/tai jopa rikollista alkuperää olevia varoja toistensa tileille ja käyttävät laillista välinettä rahanpesuun. |
4.7 |
ETSK varoittaa myös siitä, että hyvin monet tuomioistuimiin päätyvät perintäprosessit, joita ei mahdollisesti ole edes riitautettu, liittyvät aggressiiviseen ja/tai harhaanjohtavaan mainontaan, jolla yritykset markkinoivat tuotteitaan saamalla kuluttajan luottamaan siihen, ettei tuotteiden ostamisesta eikä käyttämisestä tai kuluttamisesta aiheudu lisäkustannuksia, tai jos aiheutuu, ne ovat kotitalouden budjetin kannalta vähäpätöisiä. |
4.8 |
Siksi nyt tehty ehdotus asetukseksi edustaa ETSK:n käsityksen mukaan ainoastaan laajemman ja monimutkaisemman ongelman toista puolta. Komitea kehottaakin jälleen kerran komissiota tekemään säädösehdotuksen, jossa määritellään tavarantoimittajan tai palvelun tuottajan vastuu siinä määrin kuin ne mahdollisesti edistävät tietynlaisella vähemmän lojaalilla käyttäytymisellään kotitalouksien ylivelkaantumista. (9) |
4.9 |
Komission käsityksen mukaan nyt ehdotettu eurooppalainen maksusuoritusmääräysmenettely voi olla voimassa rinnan muiden, jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisten samantapaisten ja samaan tavoitteeseen tähtäävien menettelyjen kanssa. |
4.9.1 |
ETSK:n mielestä pitäisi kuitenkin olla olemassa vain yksi maksusuoritusmääräysmenettely — käsillä olevan asetusehdotuksen mukainen menettely, jota on legitiimiyden nimissä itseoikeutetusti pidettävä sovellettaviin tilanteisiin nähden asianmukaisimpana menettelynä. Sen myötä ehdotetun asetuksen hyväksymisen jälkeen jäsenvaltioiden kansallisissa lainsäädännöissä säädetyt maksusuoritusmääräysmenettelyt poistuisivat käytöstä. |
4.9.2 |
Ehdotetun maksusuoritusmääräysmenettelyn tulee olla valinnainen vain muihin yleisiin menettelyihin verrattuna eikä samanlaisiin, samaa tarkoittaviin maksusuoritusmääräysmenettelyihin verrattuna. |
4.9.3 |
Edellä esitetyn vuoksi sekä perusteluosa että johdanto-osan kahdeksas perustelukappale on muotoiltava uudelleen, ja on todettava selvästi, että eurooppalainen maksusuoritusmääräysmenettely täydentää vain muita yleisiä yksinkertaistettuja tai tavanomaisia menettelyjä eikä jäsenvaltioiden samankaltaisia maksusuoritusmääräysmenettelyjä. |
4.10 |
Ehdotetussa asetuksessa käytetään usein ilmausta ”velallinen” viittaamassa eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn kohteeseen. ETSK:n mielestä nimitys on epätarkoituksenmukainen, sillä se tuo esiin ajatuksen siitä, että menettelyn kohde on velallinen, vaikka ennen eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen täytäntöönpanokelpoisuutta asiassa ei tarkalleen ottaen vielä ole velallista, ja saattaa olla, ettei velallista koskaan olekaan. |
4.10.1 |
Niinpä ETSK katsoo, että ilmaus ”velallinen” on korvattava ilmauksella ”vastaaja” kaikissa artikloissa, joissa siihen viitataan, ja yhdenmukaistettava nimitys ehdotetussa asetuksessa. |
4.11 |
Kaikki ehdotetussa asetuksessa mainitut määräajat on laskettava päivissä eikä viikoissa. Oikeusturvan vuoksi on luonnollisesti määriteltävä tarkoin säännöt, joiden perusteella määräajat tai niiden keskeyttäminen lasketaan (esimerkiksi tuomioistuinten vapaapäivät, arkipyhät, lauantait ja sunnuntait). Tässä yhteydessä ehdotetaan sovellettavaksi yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 80 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen määräyksiä. |
4.12 |
Yleinen ja tavanomainen oikeudenkäyntimenettely ovat prosessioikeudessa kaksi eri käsitettä. Monissa jäsenvaltioissa tehdään perusero yleisen ja erityismenettelyn välillä. Erityismenettelyä käytetään, kun laissa säädetään erityisestä menettelystä tiettyjä riita-asioita varten, ja yleistä menettelyä käytetään kaikissa muissa tapauksissa. Yleinen menettely voi puolestaan olla perittävästä summasta riippuen tavanomainen, summaarinen tai äärimmäisen yksinkertaistettu. |
4.12.1 |
Ehdotetussa asetuksessa ilmausta ”tavanomainen menettely” käytetään holtittomasti. 2 artiklan 2 kohdassa tavanomaiseen menettelyyn viitataan summaarisen menettelyn vastakohtana. 6 artiklan 5 kohdassa, 8 artiklassa ja 12 artiklassa tavanomaiseen menettelyyn viitataan puolestaan yleisen menettelyn merkityksessä. |
4.12.2 |
Ehdotetun asetuksen 6 artiklan 5 kohdassa, 8 artiklassa ja 12 artiklassa olevat viittaukset tavanomaiseen menettelyyn on siis korvattava ilmauksella ”yleinen menettely”. |
5 Erityistä
5.1 2 artikla — Eurooppalainen maksusuoritusmääräys
5.1.1 |
Ilmaus ”summaltaan määritellyt riitauttamattomat rahavaateet, jotka ovat erääntyneet” on korvattava ilmauksella ”summaltaan määritellyt nettomääräiset riitauttamattomat rahavaateet, jotka ovat erääntyneet”. |
5.1.2 |
Jotta vaade on täytäntöönpanokelpoinen, on olennaista, että se on tietyn suuruinen, nettomääräinen ja erääntynyt. Tällainen käsitetyyppi on erittäin tarkka monissa oikeusjärjestelmissä, ja siksi se on syytä säilyttää, jotta lainsäädännön täytäntöönpanossa taataan paremmin oikeusvarmuus. |
5.2 4 artikla — Eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen antamisedellytykset
5.2.1 |
Artiklan 1 kohdan lause ”– — että 1, 2 ja 3 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät” on muutettava, sillä 1 ja 2 artiklassa ei viitata varsinaisesti edellytyksiin. 1 artiklassa määritellään asetuksen soveltamisala ja 2 artiklassa esitetään asetuksella käyttöön otettavan menettelyn tunnusmerkit. |
5.2.1.1 |
ETSK ehdottaa seuraavaa sanamuotoa: ”– — että 1, 2 ja 3 artiklassa säädetyt olosuhteet ja edellytykset täyttyvät”. |
5.2.2 |
Artiklan 2 kohdassa säädetään, että tuomioistuin voi antaa kantajalle mahdollisuuden täydentää tai oikaista hakemusta. |
5.2.2.1 |
ETSK kehottaa komissiota tarkastelemaan, mitä hyötyä olisi, jos kyseinen mahdollisuus muutettaisiin velvoitteeksi ainakin sellaisissa tapauksissa, joissa lomakkeita täytettäessä on tehty huomattavia virheitä tai ne on täytetty puutteellisesti. Näin taattaisiin parempi oikeusturva ja säästettäisiin oikeudenkäyntikuluja. |
5.2.2.2 |
Ehdotetussa asetuksessa olisi toisaalta säädettävä tietystä, ehdottomasti lyhyestä määräajasta, jonka kuluessa kantajan on noudatettava tuomioistuimen kehotusta. Kun kyseinen määräaika on kulunut umpeen kantajan täydentämättä hakemusta, hakemus hylättäisiin heti. |
5.3 5 artikla — Hakemuksen hylkääminen
5.3.1 |
Prosessioikeudellisesti päätöstä maksusuoritusmääräystä koskevan hakemuksen hylkäämisestä voitaisiin yleensä vastustaa hakemalla siihen muutosta tai pyytämällä hakemuksen uudelleenkäsittelyä. 5 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on kuitenkin, ettei päätöstä voida tarkistaa millään menettelyllä. |
5.3.2 |
Kun otetaan huomioon menettelyn tausta ja sen valinnaisuus, joka ei siis estä muiden oikeudenkäyntimenettelyjen käyttöä, muutoksenhaku käy tarpeettomaksi. |
5.3.3 |
Edellä esitetyn vuoksi artiklan 2 kohdan loppuun on lisättävä ilmaus ”eikä sitä voida käsitellä uudelleen”, jotta 5 artikla vastaa perusteluosassa olevaa mainintaa. |
5.4 6 artikla — Eurooppalainen maksukehotus
5.4.1 |
Artiklan 2 kohdan lopussa säädetään, että jos vastaajan osoite on varmuudella tiedossa, tiedoksiantaminen voidaan toteuttaa tavalla, jonka yhteydessä ei saada todistetta siitä, että vastaaja on henkilökohtaisesti vastaanottanut maksukehotuksen. |
5.4.1.1 |
ETSK varoittaa komissiota ilmauksesta ”jos vastaajan osoite on varmuudella tiedossa”: se on liian epämääräinen, ja se heikentää suuresti oikeusvarmuutta, mistä voi olla vastaajalle ikäviä seurauksia. |
5.4.1.2 |
Monissa jäsenvaltioissa on sääntö sopimuksenmukaisesta kotipaikasta. Jos haaste tai tiedoksianto on lähetetty sopimuksenmukaiseen kotipaikkaan, sopimusosapuolet olettavat, että tiedoksianto on otettu vastaan, eikä todisteita vastaanottamisesta vaadita. Riittääkö sopimus kotipaikasta täyttämään vaatimuksen varmuudella tiedossa olevasta osoitteesta? Komitean mielestä se ei riitä. |
5.4.1.3 |
Sekä tarkastelun kohteena oleva sääntö, jonka mukaan siis vastaajan ei tarvitse todistaa vastaanottaneensa maksukehotusta, että sääntö omaisuuden ulosmittauksen täytäntöönpanosta ennen kuin ulosoton kohde on saanut varsinaisen ulosmittauskehotuksen, voi helposti johtaa tilanteeseen, jossa vastaaja saa maksusuoritusmääräyksestä tiedon vasta, kun hänen omaisuutensa on ulosmitattu. |
5.4.1.4 |
ETSK:n mielestä on vältettävä joutumasta tällaiseen vakavaan ja ikävään tilanteeseen, jossa omaisuus ulosmitataan ilman että asianosaisella on ollut tilaisuus esittää omaa vastinettaan (10). Niinpä ETSK ehdottaa, samaan tapaan kuin edellä mainitusta vihreästä kirjasta antamassa lausunnossa painotettiin, ettei olisi mahdollista käyttää sellaisia tiedoksiantotapoja, joiden yhteydessä ei saada todisteita siitä, että velallinen on henkilökohtaisesti vastaanottanut tiedoksiannon. Tämän vuoksi 6 artiklan 2 kohdasta on poistettava ilmaus ”jos vastaajan osoite ei ole varmuudella tiedossa”. |
5.4.2 |
6 artiklan 3 kohdan b alakohdassa mainittu kolmen viikon määräaika on muutettava siten, että se ilmaistaan vastaavina päivinä. Näin määräaikojen laskeminen helpottuu. |
5.4.3 |
On yksilöitävä, mihin määräaikaan 6 artiklan 5 kohdassa viitataan. ETSK ehdottaa, että ilmaus ”määräaika” muutetaan ilmaukseksi ”vanhentumisaika” ainakin portugalinkielisessä toisinnossa ja niissä kielitoisinnoissa, joihin vanhentumisen käsite ei sisälly. |
5.4.4 |
Edellä mainitusta vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa ETSK suosittaa, että komissio määrittää säädöksessä tiedoksiantovelvollisuuden laiminlyönnin seuraamukset. |
5.4.4.1 |
Nyt tehdyssä ehdotuksessa asiaa ei mainita lainkaan. Siksi ETSK kehottaa toistamiseen komissiota antamaan kyseiset säännöt. |
5.5 8 artikla — Vastineen vaikutukset
5.5.1 |
ETSK:n mielestä asetusehdotuksesta ei ilmene selvästi se, että vastineen esittämisen ajankohdasta alkaen menettely jatkuu kunkin jäsenvaltion yksityisoikeuden mukaisesti ilman että osapuolten edellytetään panevan oikeudenkäyntimenettelyä vireille millään muulla tavoin. |
5.5.2 |
Niinpä 8 artiklan 1 kohtaan on lisättävä ilmauksen ”menettely jatkuu” jälkeen ”automaattisesti ja tarvitsematta panna oikeudenkäyntimenettelyä uudelleen vireille”. |
5.6 9 artikla — Eurooppalainen maksusuoritusmääräys
5.6.1 |
Tämän artiklan 2 kohdan lopussa säädetään 6 artiklan tapaan, että jos vastaajan osoite on varmuudella tiedossa, tiedoksiantaminen voidaan toteuttaa tavalla, jonka yhteydessä ei saada todistetta siitä, että vastaaja on henkilökohtaisesti vastaanottanut maksukehotuksen. |
5.6.2 |
ETSK varoittaa komissiota ilmauksesta ”jos vastaajan osoite on varmuudella tiedossa”: se on tarpeeksi epämääräinen voidakseen hyvinkin johtaa oikeusvarmuuden puutteeseen, josta voi olla vastaajille ikäviä seurauksia. |
5.6.3 |
ETSK katsoo, että tässä kohdin on meneteltävä täsmälleen samoin kuin 6 artiklaa koskevassa ehdotuksessa. Komitea siis ehdottaa, ettei olisi mahdollista käyttää sellaisia tiedoksiantotapoja, joiden yhteydessä ei saada todisteita siitä, että velallinen on henkilökohtaisesti vastaanottanut maksukehotuksen. Tämän vuoksi 9 artiklan 2 kohdasta on poistettava ilmaus ”jos vastaajan osoite ei ole varmuudella tiedossa”. |
5.7 11 artikla — Eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskeva muutoksenhaku
5.7.1 |
Jos komissio hyväksyy ETSK:n ehdotuksen, ettei voida käyttää sellaisia tiedoksiantotapoja, joiden yhteydessä ei saada todisteita siitä, että vastaaja on henkilökohtaisesti vastaanottanut maksukehotuksen, 11 artiklan 4 kohdan a alakohdan i alakohta on vastaavasti poistettava. |
5.7.2 |
11 artiklan 4 kohdan lopussa oleva ilmaus ”toimii viivyttelemättä” on erittäin epämääräinen, ja se saatetaan tulkita monin eri tavoin. |
5.7.2.1 |
ETSK ehdottaa, että oikeusvarmuuden ja -turvan vahvistamiseksi komissio määrittelee 11 artiklan 4 kohdassa säädettyjen oikeuksien käytölle enimmäismääräajan. |
5.8 12 artikla — Muutoksenhaun vaikutukset
5.8.1 |
Kuten 8 artiklan yhteydessä todettiin, asetusehdotuksesta ei ilmene selvästi se, että vastineen esittämisen ajankohdasta alkaen menettely jatkuu kunkin jäsenvaltion yksityisoikeuden mukaisesti ilman että osapuolten edellytetään panevan oikeudenkäyntimenettelyä vireille millään muulla tavoin. |
5.8.2 |
Niinpä 12 artiklan 1 kohtaan on lisättävä ilmauksen ”menettely jatkuu” jälkeen ”automaattisesti ja tarvitsematta panna oikeudenkäyntimenettelyä uudelleen vireille”. |
5.9 13 artikla — Oikeusapu
5.9.1 |
ETSK:n mielestä on hyväksyttävissä olla käyttämättä asianajajaa tai muuta oikeudellista neuvonantajaa, jos riita-asian kohteena oleva vaade on riittävän vähäinen, jotta kyseisten asiantuntijoiden käyttö olisi taloudellisesti perusteltua. |
5.9.2 |
Päinvastoin kuin eräiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä, ehdotetussa asetuksessa maksusuoritusmääräysmenettelyn käytölle ei kuitenkaan aseteta enimmäismäärää. Niinpä menettelyä voidaan käyttää sellaisten suurten summien perimiseen, jotka esimerkiksi monien jäsenvaltioiden lainsäädännön nojalla kuuluisivat riitautettuina tavanomaisen riita-asiain oikeudenkäynnin piiriin. |
5.9.3 |
Edellä mainituissa tapauksissa ei ole tarkoituksenmukaista, että oikeudellista neuvonantajaa käytetään vain silloin, kun riita-asia siirtyy tavanomaiseen käsittelyyn. Täyttäessään ehdotettua lomaketta vastaajaa ei itse asiassa vaadita ainoastaan ilmoittamaan, myöntääkö hän velan vai ei, vaan myös se, hakeeko hän muutosta koko velkasumman osalta, ainoastaan päävaateen osalta, ainoastaan korkojen osalta vai ainoastaan kulujen osalta. Täyttäessään lomaketta vastaaja voi kuitenkin epähuomiossa tehdä vahinkoa puolustukselle, jonka asianajaja laatisi siinä tapauksessa, että asia annettaisiin asianajajan hoidettavaksi heti maksusuoritusmääräysmenettelyn alusta lähtien. |
5.9.4 |
Se, että oikeudellisen neuvonantajan käyttö ei ole pakollista, saattaa toisaalta olla haitaksi, jos riita-asian osapuolet eivät ole keskenään tasavertaisia (kuluttajat vastaan alan asiantuntijat, suuryritykset vastaan pienet tai perheyritykset). |
5.9.5 |
Edellä esitetyn vuoksi ETSK neuvoo komissiota korostamaan, että asianajajan tai muun oikeudellisen neuvonantajan käyttö ei ole pakollista tiettyyn vaateen määrään asti (esimerkiksi alle 2 500 euron suuruisten vaateiden osalta). |
5.10 14 artikla — Oikeudenkäyntikulut
5.10.1 |
ETSK:n mielestä artiklaan olisi lisättävä 2 kohta, joka kuuluisi seuraavasti: ”Eurooppalaisesta maksusuoritusmääräysmenettelystä ei aiheudu kustannuksia, jos menettelyn johdosta ei ole esitetty vastinetta tai jos siihen ei ole haettu muutosta.” |
5.10.2 |
Koska riitauttamaton maksusuoritusmääräysmenettely on tuomioistuimen ulkopuolinen menettely, ehdotetaan, että menettelylle asetettaisiin ennemminkin kiinteämääräinen, pieni vireillepanomaksu, jonka suuruus ei riippuisi vaateen kohteena olevasta saatavasta. |
5.10.3 |
Muussa tapauksessa nyt annettavasta asetuksesta on käytävä selvästi ilmi, että menettelyyn sovelletaan säännöksiä, jotka kunkin jäsenvaltion sisäisessä lainsäädännössä johtuvat oikeusavusta 27. tammikuuta 2003 annetun direktiivin 2003/8/EY (11) siirtämisestä osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. |
5.11 Liitteenä olevat lomakkeet
5.11.1 |
Koko nyt ehdotettu järjestelmä perustuu tarkasteltavana olevan asetusehdotuksen liitteissä 1–3 olevien lomakkeiden käyttöön. (12) Jotta ehdotetut menettelyt toimivat tehokkaasti, lomakkeet on niin ikään sovitettava asianmukaisesti tarkoitustaan vastaaviksi. |
5.11.2 |
ETSK:lla on perusteltuja syitä epäillä lomakkeiden käytön tehokkuutta ja käytännöllisyyttä rajatylittävissä riita-asioissa. |
5.11.3 |
Tarkastelkaamme seuraavaa esimerkkiä: italialainen yritys panee italialaisessa tuomioistuimessa vireille maksusuoritusmääräystä koskevan hakemuksen puolalaista kuluttajaa vastaan. Millä kielellä puolalainen kuluttaja saa eurooppalaisen maksukehotuksen? Italiaksiko? Vai puolaksi? Miten ensin mainitussa tapauksessa taataan, että kuluttaja ymmärtää kehotuksen sisällön voidakseen päättää, esittääkö hän maksukehotusta koskevan vastineen? Kuka vastaa jälkimmäisessä tapauksessa maksukehotuksen kääntämisestä? |
5.11.4 |
Lomakkeissa oletetaan, että hakija sekä huomioi esitäytetyt kentät että kirjoittaa tekstiä. Kuka vastaa kirjoitetun tekstin kääntämisestä? Entä kuka varmentaa käännöksen vastaavuuden? |
5.11.5 |
Toukokuun 29. päivänä 2000 annetulla asetuksella 1348/2000 oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa ei poisteta edellä mainittuja huolenaiheita, kun otetaan huomioon käsillä olevassa lausunnossa tarkasteltavana olevan eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn vähäinen muodollisuus ja nopeus. |
5.11.6 |
Vaikka edellä mainittu kuvitteellinen puolalainen kuluttaja saisi eurooppalaisen maksukehotuksen äidinkielellään, millä kielellä hän kirjoittaisi vastauksen? Kuka tekee käännöksen puolasta italiaan? Toisaalta jos kuluttaja ei saa kehotusta puolaksi, hän ei hyväksy sitä oikeudellisesti. Missä tahansa edellä mainituista tilanteista syntyy esteitä, jotka vaarantavat eurooppalaisen maksusuoritusmääräysmenettelyn nopeuden. |
5.11.7 |
ETSK kehottaa komissiota pohtimaan, miten voidaan tehokkaimmin taata, että lomakkeiden käyttö rajatylittävissä riita-asioissa ei haittaa tavoitteena olevaa velkojen nopeaa perintää eikä loukkaa vastaajan vastineoikeutta. |
5.11.8 |
ETSK katsoo niin ikään, että vastauslomakkeita lukuun ottamatta kaikki muut lomakkeet ovat liian monimutkaisia sellaisen henkilön täytettäviksi, jolla ei ole lainopillista koulutusta. |
5.11.9 |
Sellaiset käsitteet kuin ”lakisääteinen korkoprosentti”, ”EKP:n peruskorko lisättynä …… prosenttiyksiköllä”, ”oikeusasia”, ”maksusuoritusmääräys” tai ”täytäntöönpanokelpoisuus” ovat asiaan vihkiytymättömälle vaikeaselkoisia. Koska komissio ehdottaa, ettei asianajajan käyttö ole kyseisessä menettelyssä pakollista (ETSK:n mielestä vain tietynsuuruiseen vaateeseen asti), on syytä varmistaa etukäteen, että menettelyn todelliset käyttäjät ymmärtävät lomakkeiden sisällön ja osaavat täyttää ne. |
5.11.10 |
Toisaalta ainakin Portugalissa kiinteän ja irtaimen omaisuuden vuokraamiseen viitataan kahdella eri termillä. Niinpä ainakin portugalinkielisessä toisinnossa eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskevan hakemuksen 8.2 kohta ja eurooppalaisen maksukehotuksen ja eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen 9.3 kohta on muutettava siten, että irtaimistoa koskevasta vuokrasopimuksesta käytetään oikeaa termiä. Ehdotuksen eri kielitoisinnoissa on niin ikään kiinnitettävä huomiota siihen, että käytetyt termit ovat juridisesti oikeita ja vastaavat kunkin jäsenvaltion siviilioikeuden käsitteistöä. |
5.11.11 |
Eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskevan hakemuksen 11 kohtaa ja eurooppalaisen maksukehotuksen ja eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen 12 kohtaa on vaikea täyttää, jos ei ole saanut lainopillista koulutusta. ETSK ehdottaa, että tuomioistuin tarkastelee kysymystä hakijan ja vastaajan asuinpaikan perusteella. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) KOM(2004) 173 lopullinen, 19. maaliskuuta 2004.
(3) KOM(2002) 746 lopullinen, 20. joulukuuta 2002. ETSK:n lausunto, esittelijä Jörg von Fürstenwerth (EUVL C 220, 16.9.2003).
(4) Ks. Euroopan parlamentin päätöslauselmat A2-152/86, 13. maaliskuuta 1987, A3-0212/94, 22. huhtikuuta 1994 ja A4-0355/96, 14. marraskuuta 1996.
(5) Ks. etenkin ETSK:n lausunnot aiheesta ”Vihreä kirja kuluttajien oikeussuojakeinoista”, esittelijä Manuel Ataíde Ferreira (EYVL C 295, 22.10.1994) ja aiheesta ”Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja: sisämarkkinoiden esteet ja mahdollisuudet”, esittelijä Francisco Ceballo Herrero (EYVL C 39, 12.2.1996).
(6) Ks. seuraavat asiakirjat:
— |
Komission tiedonanto kuluttajien oikeussuojakeinoista (COM(84) 692 final, 12. joulukuuta 1984) ja asiakirjaa täydentävä tiedonanto (COM(87) 210 final, 7. toukokuuta 1987). Julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisen lehden täydennysosassa 2/85. |
— |
Komission tiedonanto ”Kuluttajapolitiikan uudenlainen edistäminen” (COM(85) 314 final, 23. heinäkuuta 1985, EYVL C 160, 1.7.1985). |
— |
Komission 14. helmikuuta 1996 julkaisema toimintasuunnitelma (KOM(96) 13 lopullinen). |
— |
Komission tiedonanto ”Kohti päätösten saamisen ja täytäntöönpanon tehostumista Euroopan unionissa” (KOM(97) 609 lopullinen, 22. joulukuuta 1997, EYVL C 33, 31.1.1998). |
— |
Vihreä kirja kuluttajien oikeussuojakeinoista ja kuluttajariita-asioiden ratkaisemisesta sisämarkkinoilla (COM(93) 576 final). |
— |
Vihreä kirja vaihtoehtoisista riidanratkaisumenettelyistä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2002) 196 lopullinen, 19. huhtikuuta 2002). |
(7) Toimenpiteistä mainittakoon erityisesti seuraavat:
— |
12. toukokuuta 1995 annettu komission suositus kaupallisten toimien maksumääräajoista, EYVL L 127, 10.6.1995 ja suositusta koskeva komission tiedonanto, EYVL C 144, 10.6.1995. |
— |
19. toukokuuta 1998 annettu direktiivi 98/27/EY kieltokanteista, EYVL L 166, 11.6.1998, s. 51. |
— |
29. kesäkuuta 2000 annettu direktiivi 2000/35/EY kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta, EYVL L 200, 8.8.2000. |
— |
22. joulukuuta 2000 annettu asetus (EY) N:o 44/2001 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (Bryssel I), EYVL L 12, 16.1.2001. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Henri Malosse, EYVL C 117, 26.4.2000. |
— |
28. toukokuuta 2001 annettu asetus (EY) N:o 1206/2001 jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa, EYVL L 174, 27.6.2001. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Bernardo Hernández Bataller, EYVL C 139, 11.5.2001. |
— |
Toimenpideohjelma tuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen toteuttamisesta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL C 12, 15.1.2001. |
— |
29. toukokuuta 2000 annettu asetus (EY) N:o 1346/2000 maksukyvyttömyysmenettelyistä, EYVL L 160, 30.6.2000. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Guido Ravoet, EYVL C 75, 15.3.2000. |
— |
29. toukokuuta 2000 annettu asetus (EY) N:o 1347/2000 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja lasten huoltoa koskevissa asioissa. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Paolo Braghin, EYVL C 368, 20.12.1999. |
— |
29. toukokuuta 2000 annettu asetus (EY) N:o 1348/2000 oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa. Sama kuin edellä. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Bernardo Hernández Bataller, EYVL C 368, 20.12.1999. |
— |
28. toukokuuta 2001 tehty neuvoston päätös siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta, EYVL L 174, 27.6.2001. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Daniel Retureau, EYVL C 139, 11.5.2001. |
— |
Komission tiedonanto maksualan uudesta oikeudellisesta kehyksestä sisämarkkinoilla (KOM(2003) 718 lopullinen, 2.12.2003). Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Guido Ravoet, EUVL C 302, 7.12.2004. |
(8) KOM(2002) 159 lopullinen, EYVL C 203, 27.8.2002. Aiheesta laaditun ETSK:n lausunnon esittelijä oli Guido Ravoet, EUVL C 85, 8.4.2003.
(9) Ks. ETSK:n tiedonanto ja lausunto aiheesta ”Kotitalouksien ylivelkaantuminen”, esittelijä Manuel Ataíde Ferreira, EYVL C 149, 21.6.2002.
(10) Riitauttamattomia vaateita koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanomääräyksen käyttöönotosta 21. huhtikuuta 2004 annetun asetuksen N:o 805/2004 14 artiklassa säädetään mahdollisuudesta tiedoksiantoon, johon ei liity vastaajan vastaanottotodistusta. Artiklan mukaan tiedoksianto on sallittu vain, jos vastaajan osoite on varmuudella tiedossa. Useista tarkastelluista tilanteista ainoastaan c, d ja e alakohtien tilanteet antavat aiheen ETSK:n sekä käsillä olevassa lausunnossa että vastaavaa vihreää kirjaa koskevassa lausunnossa esittämille varauksille.
(11) EYVL L 26, 31.1.2003, 41.
(12) Liitteenä 1 on ehdotetun asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu eurooppalaista maksusuoritusmääräystä koskeva hakemus. Liitteessä 2 on ehdotetun asetuksen 6 artiklassa tarkoitettu eurooppalainen maksukehotus ja 7 artiklassa tarkoitettu vastauslomake eurooppalaiseen maksukehotukseen. Liitteessä 3 on ehdotetun asetuksen 9 artiklassa tarkoitettu eurooppalainen maksusuoritusmääräys ja 11 artiklassa tarkoitettu vastauslomake eurooppalaiseen maksusuoritusmääräykseen.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/87 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston suositus alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta ja vastineoikeudesta Euroopan audiovisuaalisia ja tietopalveluja tuottavien yritysten kilpailukyky huomioon ottaen”
KOM(2004) 341 lopullinen — 2004/0117 COD
(2005/C 221/17)
Neuvosto päätti 14. toukokuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 157 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 17. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Jorge Pegado Liz.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 73 puolesta ja 2 vastaan.
1 Suositusehdotuksen tiivistelmä
1.1 |
Tarkasteltavana oleva suositusehdotus (1) koskee audiovisuaalisten ja tietopalvelujen sisältöä ja kattaa kaikki toimitusmuodot televisio- ja radiolähetyksistä Internetiin. Se on jatkoa 12. joulukuuta 2003 annetulle toiselle arviointikertomukselle, jossa käsitellään neuvoston 24. syyskuuta 1998 antaman suosituksen täytäntöönpanon tuloksia ja joka koskee Euroopan audiovisuaalisia ja tietopalveluja tuottavien yritysten kilpailukyvyn parantamista edistämällä kansallisia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on saattaa ala-ikäisten ja ihmisarvon suojelu vertailukelpoiselle ja tehokkaalle tasolle (2). |
1.2 |
Tarkasteltavana olevan lisäsuosituksen tarpeellisuudelle esitetyt ratkaisevat perusteet ovat yhtäältä viimeaikaisen teknisen kehityksen synnyttämät haasteet, jotka liittyvät erityisesti tietokoneiden tehon ja varastointikyvyn lisääntymiseen sekä siihen, että sisältöä voidaan levittää laajakaistatekniikan avulla esimerkiksi videoina 3G-matkapuhelimiin (3), sekä toisaalta yleisesti kansalaisten sekä erityisesti lasten vanhempien, kasvatuksesta vastaavien, toimialan edustajien ja sääntelyviranomaisten esille tuoma huoli laittoman, haitallisen ja vastenmielisen sisällön ja toiminnan leviämisestä kaikenlaisessa lähetystoiminnassa aina televisio- ja radiolähetyksistä Internetiin. |
1.3 |
Vaikka komissiolla onkin omaa toimivaltaa suositusten laatimiseksi tarkasteltavana olevalla, lainsäädännön yhdenmukaistamisen ulkopuolelle jäävällä alalla silloin, kun se katsoo välttämättömäksi varmistaa yhteismarkkinoiden toiminnan ja kehittymisen, se piti kuitenkin tässä tapauksessa parempana, että neuvosto ja Euroopan parlamentti otetaan suoraan mukaan asiakirjan muotoiluun ja hyväksymiseen. Suosituksen tavoitteena on parantaa Euroopan audiovisuaali- ja tietopalvelualojen yritysten kilpailukykyä edistämällä kansallisia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on saattaa alaikäisten ja ihmisarvon suojelu vertailukelpoiselle ja tehokkaalle tasolle. Komissio katsookin, että yhtäältä Euroopan parlamentin aikaansaama laaja julkinen keskustelu sekä toisaalta neuvostossa kokoontuvien jäsenvaltioiden sitoutuminen takaavat sen, että edellä mainittu tavoite voidaan saavuttaa helpommin. Näin ollen komissio ehdottaa suosituksen oikeusperustaksi perustamissopimuksen 157 artiklaa. |
1.4 |
Tarkasteltavana olevassa suositusehdotuksessa komissio esittää, että Euroopan parlamentti ja neuvosto suosittelisivat jäsenvaltioille sellaisten lainsäädännöllisten ja muiden edellytysten luomista, joilla edistetään audiovisuaalisten ja tietopalvelujen kehittämiseen kannustavaa yhteistyön ilmapiiriä. Tähän liittyen se painottaa neljää toimenpidettä, joiden tavoitteena on
|
1.5 |
Lisäksi komissio katsoo, että Euroopan parlamentin ja neuvoston tulee kehottaa toimialaa ja asiaan liittyviä osapuolia
|
1.6 |
Ehdotuksen liitteessä esitetään muutamia ohjeellisia suuntaviivoja sellaisten toimenpiteiden toteuttamiseksi jäsenvaltioissa, joilla varmistetaan oikeus vastineeseen kaikissa tiedotusvälineissä. Niistä voidaan erityisesti mainita seuraavat:
|
2 Ehdotuksen taustaa
2.1 |
Kysymys alaikäisten suojelusta haitalliselta sisällöltä sekä vastineoikeuden käytöstä televisiolähetysten osalta mainitaan ensimmäistä kerran yhteisön oikeudessa neuvoston 3. lokakuuta 1989 antamassa direktiivissä televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (89/552/ETY) (4), jota muutettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston 30. kesäkuuta 1997 antamalla direktiivillä 97/36/EY (5) (niin kutsuttu ”televisio ilman rajoja” -direktiivi). |
2.2 |
Ensimmäinen yhteisön asiakirja, jolla oli tarkoitus säädellä jossain määrin audiovisuaalisten ja tietopalvelujen sisältöä oli kuitenkin — kuten komissio muistuttaa — 24. syyskuuta 1998 annettu suositus, jossa otettiin huomioon 16. lokakuuta 1996 annetussa vihreässä kirjassa alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa (6) esitetyt näkemykset sekä Internetin laittomasta ja haitallisesta sisällöstä 17. helmikuuta 1997 annetun päätöslauselman (7) päätelmät. Siinä annettiin suosituksia jäsenvaltioille, toimialalle sekä asiaan liittyville osapuolille, jotta voitaisiin luoda pääasiassa itsesääntelyn avulla sellainen luottamuksen ilmapiiri, joka kannustaisi kehittämään audiovisuaalisia ja tietopalveluja ja varmistamaan alaikäisten ja ihmisarvon suojelun korkea taso. |
2.3 |
Tästä tärkeästä asiakirjasta 29. huhtikuuta 1998 antamassaan lausunnossa (8) ETSK kiinnittää huomiota useisiin keskeisiin näkökohtiin, jotka liittyvät sellaisten säännösten periaatteisiin, luonteeseen, laajuuteen, soveltamisalaan ja sisältöön, joiden tosiasiallisena tavoitteena on alaikäisten ja ihmisarvon suojelu audiovisuaalisissa tiedotusvälineissä. Lyhyesti esitettynä komitea suosittelee lausuntonsa päätelmissä kansainvälisesti yhdenmukaista ja kokonaisvaltaista lähestymistapaa audiovisuaalisia palveluita koskevaan sääntelyyn, painottaa sisällön luokitusjärjestelmiin ja esto-ohjelmiin sekä laitonta ja haitallista sisältöä koskevien vastuukysymysten selkiyttämiseen liittyviä näkökohtia, suosittaa kasvatukseen sekä lasten vanhempien, kasvatuksesta vastaavien ja opettajien valveuttamiseen liittyviä aloitteita, kehottaa lisäämään yhteistyötä ja koordinointia Euroopan unionin ja kansainvälisten organisaatioiden välillä sekä ehdottaa eurooppalaisia — tai mieluummin kansainvälisesti hyväksyttyjä — käytännesääntöjä, suuntaviivoja ja ruohonjuuritason välineitä alaikäisten ja ihmisarvon suojelemiseksi asianmukaisella tavalla. |
2.4 |
Edellä mainitun ensimmäisen asiakirjan jälkeen neuvosto ja komissio ovat laatineet yhteisön tasolla useita aloitteita, joissa on esitetty vastaavanlaisista huolenaiheita (9). |
2.5 |
Myös ETSK on laatinut useita aloitteita, joissa on tarkasteltu vastaavia seikkoja. Niistä voidaan mainita erityisesti seuraavat:
Tässä yhteydessä viitataan kyseisissä asiakirjoissa esitettyihin näkemyksiin ja suosituksiin. |
3 Yleistä
3.1 |
ETSK on tyytyväinen komission aloitteeseen syventää ja kehittää EP:n ja neuvoston 24. syyskuuta 1998 antamaa suositusta sen soveltamista koskevassa toisessa arviointikertomuksessa esitettyjen tulosten pohjalta sellaisten keskeisten näkökohtien osalta kuten alaikäisten ja ihmisarvon suojelu, sosiaalisen syrjinnän torjuminen sen kaikissa muodoissa sekä tae oikeudesta vastineeseen kaikissa tiedotusvälineissä Internet mukaan lukien. |
3.2 |
ETSK myöntää, että voimassa olevassa perustamissopimuksessa Euroopan unionille ei myönnetä audiovisuaalialan lainsäädännölliseen yhdenmukaistamiseen liittyvää omaa toimivaltaa. Komitea pahoittelee kyseistä seikkaa ja suosittelee, että asiaa pohdittaisiin perussopimusten seuraavan tarkistamisen yhteydessä. |
3.3 |
ETSK pitää epänormaalina sitä, että alaikäisten ja ihmisarvon suojelemiseksi sekä kunnian ja yksityiselämän turvaamiseksi tiedotusvälineissä Euroopan unionin alueella tilanteessa, jossa ”televisio ilman rajoja” -direktiivi on avannut rajat kokonaisuudessaan, keskeisenä perusteena olisi vedottava henkilöiden oikeuksien sijasta ”Euroopan audiovisuaalisia ja tietopalveluja tuottavien yritysten kilpailukyvyn parantamiseen”. Kansalaisten keskeisten perusoikeuksien suojelu ei voi olla luonteeltaan pelkästään välineellistä pyrittäessä audiovisuaalialan markkinoiden kehittämisen tavoitteeseen. |
3.4 |
ETSK myöntää kuitenkin, että kun edellä mainitut lainsäädännölliset rajoitukset otetaan huomioon, komission laatima suositus on pääpiirteissään paras keino edetä asiassa. Komitea hyväksyy myös komission suositukselle ehdottaman oikeusperustan (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 157 artikla). Mainittu artikla muodostaa itse asiassa jo oikeusperustan 24. syyskuuta 1998 annetulle neuvoston suositukselle Euroopan audiovisuaalisia ja tietopalveluja tuottavien yritysten kilpailukyvyn parantamisesta edistämällä kansallisia järjestelmiä, joiden tarkoituksena on saattaa alaikäisten ja ihmisarvon suojelu vertailukelpoiselle ja tehokkaalle tasolle (14). Käsiteltävänä oleva suositus sekä 20. joulukuuta 2000 tehty neuvoston päätös eurooppalaisten audiovisuaalisten teosten kehittämisen, levityksen ja myynninedistämisen tukemista koskevan ohjelman täytäntöönpanosta (Media Plus — Kehittäminen, levitys ja myynninedistäminen) (2001–2005) (15) täydentävät edellä mainittua suositusta. |
3.5 |
ETSK toistaa aihetta ”Ehdotus neuvoston suositukseksi alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa” (EYVL C 214, 10.7.1998) käsitelleessä lausunnossa (16) esittämänsä näkemyksen, jonka mukaan Euroopan audiovisuaalisten ja tietopalvelujen alaa kehitettäessä mahdollisuuksia voidaan hyödyntää täysipainoisesti ainoastaan luottamuksen ilmapiirissä, joka puolestaan voidaan saavuttaa ainoastaan varmistamalla alaikäisten ja ihmisarvon suojelu. |
3.6 |
Lisäksi ETSK vahvistaa näkemyksensä, että suojelutoimenpiteitä on mahdollista panna täytäntöön ainoastaan audiovisuaalisten palveluiden sääntelyä koskevan kansainvälisesti yhdenmukaisen ja kokonaisvaltaisen lähestymistavan avulla. Tämä koskee etenkin sisällön luokitusjärjestelmiin ja esto-ohjelmiin sekä laitonta ja haitallista sisältöä koskevien vastuukysymysten selkiyttämiseen liittyviä näkökohtia. Komitea kehottaakin jälleen lisäämään yhteistyötä ja koordinointia Euroopan unionin ja kansainvälisten organisaatioiden välillä sekä toistaa ehdotuksensa kansainvälisesti hyväksytyistä käytännesäännöistä, suuntaviivoista ja ruohonjuuritason välineistä alaikäisten ja ihmisarvon suojelemiseksi asianmukaisella tavalla. |
3.7 |
ETSK kiinnittää erityisesti huomiota ihmisarvon käsitteen määrittelyyn. Käsite mainitaan nykyään Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, ja sillä on keskeinen osa Euroopan perustuslakiluonnoksessa (I-2 artikla). Lisäksi komitea kiinnittää huomiota siihen, että käsitteen tarkastelutavan on käsiteltävänä olevassa suositusehdotuksessa noudatettava tarkoin perusoikeuskirjassa esitettyä määritelmää ja sisältöä. |
3.8 |
ETSK katsoo, että audiovisuaalisten ja tietopalvelujen kehittyessä teknisesti alaikäisten ja ihmisarvon asianmukainen suojelu edellyttää erityisesti medialukutaidon kehittämistä, ”jotta kuluttajat kykenisivät käyttämään tiedotusvälineitä yhteiskunnallisten arvojen perusteella ja kehittämään vastaavat arviointivalmiudet” (17). |
3.9 |
Erityisesti Internetin alalla ETSK pitää tärkeänä koordinoida politiikkoja ja toimenpiteitä, joilla edistetään alaikäisten medialukutaitoa ja Internetin käyttöön liittyvää turvallisuutta, ja hyväksyy näin ollen Euroopan neuvoston 28. marraskuuta 2001 järjestämän laitonta sisältöä käsitelleen eurooppalaisen foorumin päätelmät18. |
3.10 |
ETSK ilmaisee uudelleen tukevansa itsesääntelyn käytänteitä niiden ollessa tehokkaita ja painottaa, että on tärkeää käyttää yhteissääntelymalleja, sillä ne vaikuttavat erityisen tehokkailta sovellettaessa alaikäisten suojelua koskevia sääntöjä, kuten komission 15. joulukuuta 2003 antamassa tiedonannossa ”Audiovisuaalialan sääntelyn tulevaisuus Euroopassa” (18) nimenomaisesti mainittiin. |
3.11 |
ETSK suhtautuu myönteisesti siihen, että audiovisuaalisen sisällön kuvailua ja tunnistamista varten laaditaan mahdollisesti yhteisönlaajuiset kriteerit, mutta painottaa, että sisällön arviointi on suoritettava kansallisella ja alueellisella tasolla kulttuuristen erityispiirteiden huomioonottamiseksi. Edellä mainittu seikka ei kuitenkaan vähennä medialukutaitoa edistävien aloitteiden ratkaisevaa ja perustavaa merkitystä. |
3.12 |
ETSK kannattaa yleisesti ottaen komission uudessa aloitteessa esitettyjä erittäin myönteisiä innovaatioita ja parannuksia, jotka merkitsevät huomattavaa edistymistä komission edelliseen suositukseen nähden. Näistä voidaan erityisesti mainita seuraavat:
|
3.13 |
ETSK katsoo kuitenkin, että suositellussa lähestymistavassa olisi voitu edetä pidemmälle seuraavin tavoin: |
4 Erityistä
4.1 Alaikäisten suojelu
4.1.1 |
Suojelua etenkin väkivaltaan, pornografiaan ja pedofiliaan liittyvältä tietynlaiselta haitalliselta ja vahingolliselta sisällöltä eivät tarvitse ainoastaan alaikäiset, vaan myös eräät muut muita herkemmät ja haavoittuvammat väestönryhmät, kuten vanhukset ja henkisesti vammaiset henkilöt. Myös kyseiset ryhmät tulisi ottaa suosituksessa huomioon. |
4.1.2 |
Monia alaikäisten suojeluun liittyviä näkökohtia, jotka ETSK tuo esille äskettäisessä lausunnossaan aiheesta ”Ehdotus — Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös Internetin ja uuden verkkoteknologian käyttöturvallisuutta koskevan monivuotisen yhteisön ohjelman perustamisesta” (19), on pidettävä jäsenvaltioille suunnattuina toivottavina suosituksina, jotka olisi sisällytettävä tarkasteltavana olevaan suositusehdotukseen. Kyse on etenkin seuraavista suosituksista:
|
4.1.3 |
Internetin käyttöä kohtaan osoitettua erityistä huolestuneisuutta ei kuitenkaan tule ymmärtää niin, että siihen nähden vähäisempää huomiota kiinnitettäisiin kaikkiin perinteisiin tiedotusvälineisiin, etenkin radio- ja televisiolähetyksiin, joiden osalta herkkiin väestönryhmiin — erityisesti alaikäisiin — kohdistuvien vakavien rikkomusten tulee olla erityistoimien kohteena joko itsesääntelyn tai julkisen sääntelyn kautta. |
4.2 Ihmisarvon suojelu
4.2.1 |
Ihmisarvon suojelua tiedotusvälineissä ei voida rajoittaa kaikenlaisen syrjinnän kieltämiseen. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on käsiteltävä myös — siinä määrin kuin yhteiskunnalliset vaikutukset antavat siihen aihetta — lähetyksiä, joiden sisältö voi vaarantaa kenen tahansa yksityiselämän ja perusoikeudet. |
4.2.2 |
Jäsenvaltiota tulee myös kehottaa
|
4.3 Vastineoikeus
4.3.1 |
Vastineoikeuden lisäksi on myös turvattava ”oikaisuoikeus”, jonka yleinen soveltamisala on sama ja jota koskevat samat edellytykset, henkilöiden oikeuksiin vaikuttavan väärän, virheellisen tai epätäsmällisen sisällön torjumiseksi. |
4.3.2 |
On selkeästi mainittava, että vastineoikeutta ei taata yksinomaan lainsäädäntöteitse, vaan myös käyttämällä yhteissääntely- ja itsesääntelymenettelyjä. |
4.3.3 |
Liitteeseen on lisäksi sisällytettävä seuraavia seikkoja koskevat säännökset:
|
4.3.4 |
Liitteen ensimmäiseen luetelmakohtaan, joka alkaa sanoin ”Kansallisuudesta riippumatta — –”, on tehtävä seuraava lisäys: ”Kansallisuudesta ja asuinpaikasta riippumatta — –”. |
5 Päätelmät
5.1 |
ETSK ilmaisee uudelleen tyytyväisyytensä tarkasteltavana olevaan suositusehdotukseen kohdassa ”Erityistä” esitetyin varauksin. Ottaen huomioon, että innovaatiot ja tekninen kehitys synnyttävät sekä määrällisiä että laadullisia uusia haasteita komitea esittää, että neljän vuoden kuluttua suosituksen hyväksymisestä arvioitaisiin suosituksen vaikutuksia jäsenvaltioihin, toimialaan sekä muihin asiaan liittyviin osapuoliin. |
5.2 |
Viitaten edellisessä kohdassa mainittuun arviointiprosessiin ETSK ehdottaa seurantakeskuksen perustamista. Keskuksen tehtävänä olisi kartoittaa järjestelmällisesti toimenpiteet, joita jäsenvaltiot, toimiala ja asiaan liittyvät osapuolet ovat toteuttaneet suosituksen täytäntöönpanon yhteydessä. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) KOM(2004) 341 lopullinen, 30.4.2004.
(2) Suositus 98/560/EY, EYVL L 270, 7.10.1998. Komitea antoi kyseistä ehdotusta koskevan lausuntonsa 626/1998 29. huhtikuuta 1998. Esittelijä oli Jocelyn Barrow. Toinen arviointikertomus esitetään puolestaan asiakirjassa KOM(2003) 776 lopullinen.
(3) Ks. komission tiedonanto aiheesta ”Nopeiden yhteyksien Eurooppa: sähköisen viestinnän viimeaikainen kehitys” (KOM(2004) 61 lopullinen) sekä ETSK:n antama lausunto, jonka esittelijä oli Thomas McDonogh. Ks. myös komission tiedonanto aiheesta ”Laajakaistaiset matkaviestintäpalvelut” (KOM(2004) 447, 30.6.2004).
(4) Neuvoston direktiivi 89/552/ETY, annettu 3 päivänä lokakuuta 1989, televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23.
(5) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/36/EY, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1997, televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY muuttamisesta, EYVL L 202, 30.7.1997, s. 60.
(6) KOM(1996) 483 lopullinen. ETSK:n aiheesta laatiman lausunnon esittelijä oli Jocelyn Barrow, EYVL C 287, 22.9.1997, s. 11.
(9) Tärkeimmistä asiakirjoista mainittakoon seuraavat:
a) |
Päätös N:o 276/1999/EY, tehty 25 päivänä tammikuuta 1999, Internetin ja uuden verkkoteknologian käyttöturvallisuuden parantamista koskevan yhteisön monivuotisen toimintasuunnitelman hyväksymisestä laitonta ja haitallista sisältöä torjumalla erityisesti lasten ja alaikäisten suojelun alalla (EYVL L 33, 6.2.1999); muutettu 16. kesäkuuta 2003 annetulla päätöksellä 1151/2003/EY, EYVL L 162, 1.7.2003, jolla toimintasuunnitelmaa jatkettiin kahdella vuodella. |
b) |
Komission 14. joulukuuta 1999 antama tiedonanto aiheesta ”Periaatteita ja suuntaviivoja yhteisön audiovisuaalipolitiikalle digitaaliaikaa varten”, jossa todetaan, että sääntelypuitteita laadittaessa on varmistettava yhteiskunnan yleisten etujen tehokas suojelu. Niitä ovat muun muassa ilmaisunvapaus, vastineenanto-oikeus, tekijöiden ja heidän teostensa suoja, moniarvoisuus, kuluttajien ja alaikäisten suojelu, ihmisarvon turvaaminen sekä kielellisen ja kulttuurisen monimuotoisuuden edistäminen (KOM(1999) 657 lopullinen). |
c) |
Neuvoston päätelmät 17 päivältä joulukuuta 1999 alaikäisten suojelusta digitaalisten audiovisuaalipalvelujen kehittyessä, jossa tähdennetään tarvetta mukauttaa ja täydentää järjestelmiä alaikäisten suojelemiseksi haitalliselta audiovisuaaliselta sisällöltä ottaen huomioon tekninen, yhteiskunnallinen ja markkinoiden kehitys (EYVL C 8, 12.1.2000). |
d) |
Sähköisestä kaupankäynnistä 8. kesäkuuta 2000 annettu direktiivi 2000/31/EY, johon sisältyy alaikäisten ja ihmisarvon suojelua koskevia säännöksiä, erityisesti 16 artiklan 1 kohdan e alakohta, jonka mukaan jäsenvaltioiden ja komission tulee edistää alaikäisten ja ihmisarvon suojelua koskevien käytännesääntöjen laatimista (EYVL L 178, 17.7.2000). |
e) |
Komission 26. tammikuuta 2001 antama tiedonanto KOM(2000) 890 ja sen pohjalta 12. syyskuuta 2001 annettu lausunto (EYVL C 311, 17.11.2001) ”Turvallisempaan tietoyhteiskuntaan tietojärjestelmien turvallisuutta parantamalla ja tietokonerikollisuutta ehkäisemällä”, jossa tuodaan esille joukko lainsäädännöllisiä ja muita toimenpiteitä, joilla on tarkoitus torjua yksityisyyden loukkauksia, laitonta sisältöä, luvatonta käyttöä, vahingontekoa sekä teollis- ja tekijänoikeuksien loukkauksia (KOM(2000) 890 lopullinen ja annettu lausunto, jonka esittelijä oli Gérard Dantin), sekä edellä mainittua tiedonantoa seurannut ehdotus puitepäätökseksi tietojärjestelmiin kohdistuvista hyökkäyksistä (KOM(2002) 173 lopullinen, 19.4.2002) ja 28. marraskuuta 2001 annettu lausunto (EYVL C 48, 21.2.2002) ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Verkko- ja tietoturva: Ehdotus eurooppalaiseksi lähestymistavaksi”, jonka esittelijä oli Daniel Retureau. |
f) |
Komission arviointikertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille neuvoston 24. syyskuuta 1998 antaman alaikäisten ja ihmisarvon suojelua käsittelevän suosituksen soveltamisesta, jossa todetaan, että suosituksen soveltamisessa aikaansaadut tulokset ovat rohkaisevia, mutta tuodaan samalla esille tarve ottaa käyttäjät tiiviimmin mukaan sekä pidentää määräaikaa, jotta suositus on mahdollista panna kokonaisuudessaan täytäntöön (KOM(2001) 106 lopullinen, 27.2.2001). Kyseisiä seikkoja tähdennettiin neuvoston 23. heinäkuuta 2001 esittämissä päätelmissä, jotka koskivat komission arviointikertomusta (EYVL C 213, 31.7.2001). |
g) |
Neljäs kertomus direktiivin 89/552/ETY ”televisio ilman rajoja” soveltamisesta. Tammikuun 6. päivänä 2003 hyväksytyn kertomuksen liitteessä, joka sisältää työohjelman direktiivin tarkistamiseksi, ehdotetaan julkisen kuulemisen järjestämistä muun muassa alaikäisten suojelua ja vastineoikeutta koskevista kysymyksistä (KOM(2002) 778 lopullinen, 6.1.2003). Julkinen kuuleminen perustui komission Internet-sivuilla julkaistuihin keskusteluasiakirjoihin (http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/review-twf2003/consult_en.htm). |
h) |
Toinen arviointikertomus neuvoston syyskuussa 1998 antamasta suosituksesta (ks. edellä). Arviointikertomus hyväksyttiin 12. joulukuuta 2003, ja siinä tarkastellaan kriittisesti jäsenvaltioissa ja Euroopan unionin tasolla toteutettuja toimia. |
i) |
Komission tiedonanto aiheesta ”Audiovisuaalialan sääntelyn tulevaisuus Euroopassa”, jossa tuodaan esille kyseistä alaa koskevat yhteisön sääntelypolitiikan keskipitkän aikavälin painopisteet laajentuneessa Euroopan unionissa ja jossa – ottaen huomioon ”televisio ilman rajoja” -direktiivi tarkistamista koskevan julkisen kuulemisen yhteydessä esitetyt huolenaiheet – komissio tuo esille tarpeen ajantasaistaa alaikäisten ja ihmisarvon suojelua koskevaa suositusta keskittymällä itsesääntelyn ja yhteissääntelyn mallien kehittämiseen etenkin verkkoympäristöä ajatellen alaikäisten suojelun ja yleisen järjestyksen periaatteiden noudattamisen edistämiseksi asianmukaisella tavalla. Lisäksi komissio toteaa, että se hyväksyy ajatuksen vastineoikeudesta, jota sovellettaisiin kaikkiin tiedotusvälineisiin ja joka alkuvaiheessa voitaisiin vahvistaa alaikäisten ja ihmisarvon suojelua käsittelevässä suosituksessa (KOM(2003) 784 lopullinen, 15.12.2003). |
j) |
Äskettäinen ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi internetin ja uuden verkkoteknologian käyttöturvallisuutta koskevan monivuotisen yhteisön ohjelman perustamisesta; ehdotuksessa keskitytään loppukäyttäjiin, etenkin lasten vanhempiin, kasvattajiin ja lapsiin (KOM(2004) 91 lopullinen, 12.3.2004). |
(10) Marraskuun 28. päivänä 2001 annettu lausunto, jonka esittelijä oli Ann Davison, EYVL C 48, 28.2.2002.
(11) Lausunto, jonka esittelijät olivat Peter Morgan ja Clare Carroll, EYVL C 14, 16.1.2001.
(12) Lausunto, jonka esittelijä oli Dédée Drijfhout-Zweijtzer, EYVL C 214, 10.7.1998 sekä EUVL C 73, 26.3.2003.
(14) EYVL L 270, 7.10.1998, s. 48.
(15) EYVL L 13, 17.1.2001, s. 35. Ks. myös Media 2007 -ohjelmaa koskeva tuore päätösehdotus (KOM(2004) 470 lopullinen, 14.7.2004) sekä ETSK:n lausunto, jota käsillä olevan lausunnon esittelijä parhaillaan laatii.
(16) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston suositukseksi alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa” (EYVL C 214, 10.7.1998, s. 25).
(17) Euroopan parlamentin päätöslauselma (päätöslauselman 14 kohta) komission arviointikertomuksesta neuvostolle ja Euroopan parlamentille neuvoston 24. syyskuuta 1998 antaman alaikäisten ja ihmisarvon suojelua käsittelevän suosituksen soveltamisesta (KOM(2001) 106 lopullinen).
(18) European Forum on Harmful and Illegal Cyber Content: Self-Regulation, User Protection and Media Competence, Strasbourg, 28. marraskuuta 2001 (Human Rights Building).
(19) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Audiovisuaalialan sääntelyn tulevaisuus Euroopassa (KOM(2003) 784 lopullinen, 15. joulukuuta 2003). Ks. myös komitean tarkistettu alustava tiedonantoluonnos aiheesta ”Yhteis- ja itsesääntelyn nykytila yhtenäismarkkinoilla” (INT/204, 16.11.2004), jonka esittelijä on Bruno Vever.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/94 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”ETSK:n työllisyyspoliittinen rooli EU:n laajentumisen jälkeen Lissabonin prosessin näkökulmasta”
(2005/C 221/18)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. heinäkuuta 2004 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta ETSK:n työllisyyspoliittinen rooli EU:n laajentumisen jälkeen Lissabonin prosessin näkökulmasta.
Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 20. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Wolfgang Greif.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 138 ääntä puolesta ja 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto käynnisti maaliskuussa 2000 kunnianhimoisen uudistusohjelman, jonka kasvu- ja työllisyystavoitteet asetettiin korkealle. Kilpailukyvyn kohentaminen osaamistaloudessa ja kestävä, työllisyyttä luova talouskasvu oli määrä yhdistää työpaikkojen laadun parantamiseen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseen. Ohjelman saama laaja kannatus herätti toivoa siitä, että sen toteuttaminen toisi unionin laajentumishanketta lähemmäs Euroopan kansalaisia. |
1.2 |
Kun otetaan huomioon tämänhetkinen taloustilanne, uhkaavat vuodeksi 2010 asetetut tavoitteet, varsinkin työllisyystavoitteet, jäädä saavuttamatta, mikä saattaa heikentää koko prosessin uskottavuutta. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että uskottavuusongelma voidaan ratkaista vain, jos kansalaiset voivat luottaa siihen, että kaikki poliittiset toimijat pyrkivät tarmokkaasti ja johdonmukaisesti toteuttamaan Lissabonin strategian ja sen samansuuntaiset ja yhtä tärkeät tavoitteet (kilpailukyvyn kohentaminen, uusia ja parempia työpaikkoja luova talouskasvu, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistaminen sekä ekologisesti kestävä kasvu). |
1.3 |
Koska ETSK on vakuuttunut siitä, että ”Lissabon-prosessi” ei tarvitse uutta strategiaa vaan pikemminkin politiikkaa, jolla todella halutaan saavuttaa itse asetetut tavoitteet toteuttamalla sopivia toimia ennen muuta jäsenvaltioissa, komitea haluaa tällä oma-aloitteisella lausunnolla täydentää lausuntoaan aiheesta ”Lissabonin strategian täytäntöönpanon tehostaminen” (1), osoittaa keskeisiä työllisyyspoliittisia haasteita ja esittää prosessin jatkototeutusta vuoteen 2010 asti koskevia suosituksia. |
2 Lissabonin strategian väliarviointi: Eurooppa on kaukana uusien ja parempien työpaikkojen tavoitteesta
2.1 |
Lissabonin strategiassa kilpailukyvyn kohentaminen ja kestäväpohjainen talouskasvu ovat keskeisiä välineitä, joiden avulla Euroopassa voidaan luoda uusia ja parempia työpaikkoja, vakauttaa sosiaaliturvajärjestelmät ja siten taata suoja köyhyyttä ja syrjäytymistä vastaan. ETSK pitää tätä kokonaisvaltaista poliittista lähestymistapaa yhtenä Lissabonin strategian huomattavista eduista. |
2.2 |
Työllisyyspolitiikan alalla Lissabonin strategian tulisi antaa uusia virikkeitä Euroopan työllisyysstrategialle, vahvistaa aktiivisen työllisyyspolitiikan panosta köyhyyden torjunnassa, edistää yrittäjyyttä kasvun ja työllisyyden keskeisenä moottorina ja lisätä määrällisten tavoitteiden avulla työvoimaosuutta koko EU:n alueella.
|
2.3 |
Lissabonissa ei kuitenkaan syntynyt vain visio ”uusista työpaikoista” vaan myös siitä, että suoritus- ja kilpailukykyä luodaan ennen muuta edistämällä innovaatioita ja parantamalla työn laatua: investoinnit henkilöresursseihin, tutkimukseen, teknologiaan ja innovaatioihin asetettiin tärkeysjärjestyksessä samalle sijalle kuin työmarkkina- ja rakennepoliittiset linjaukset. Vastaavasti asetettiinkin lisää määrällisiä tavoitteita, kuten henkeä kohti laskettujen henkilöresurssi-investointien lisääminen ja elinikäisen oppimisen edistäminen (saadaan 12,5 prosenttia kaikista työikäisistä aikuisista osallistumaan jatkokoulutustoimiin, puolitetaan niiden vain peruskoulun suorittaneiden 18–24-vuotiaiden määrä, jotka eivät ole jatkaneet opintojaan), t&k-toimien osuuden korottaminen 3 prosenttiin BKT:stä (kaksi kolmannesta investoinneista on määrä tulla yksityissektorilta) ja lastenhoidon kehittäminen (hoitopaikan osoittaminen vähintään 33 prosentille alle neljävuotiaista lapsista ja vähintään 90 prosentille neljävuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista). |
2.4 |
Tietystä alkuvaiheen menestyksestä huolimatta Eurooppa on vuoden 2005 alussa vielä kaukana kunnianhimoisista tavoitteistaan. Euroopan talouden kasvu on jo kolmatta vuotta peräkkäin hyvin matalaa ja selvästi sen potentiaalia pienempää. Talouden elpyminen on kokonaisuutena hidasta ja öljyn korkean hinnan ja suurten maailmanlaajuisten epätasapainoisuuksien vuoksi hyvin altista häiriöille. Väliarviona on kiihkottomasti todettava, ettei Lissabonin työllisyystavoitteita todennäköisesti saavuteta vuoteen 2010 mennessä. |
2.5 |
Kaikki kolme kaaviota 1–3 (ks. jäljempänä: korkein esitetty arvo vastaa Lissabonin tavoitetta) osoittavat, miten epätodennäköistä on, että Lissabonin tavoitteet voitaisiin saavuttaa vuoteen 2010 mennessä.
Kaaviot 1–3: Lissabonin työllisyystavoitteissa tapahtunut kehitys (4)
|
2.6 |
Jotta Lissabonissa asetettu 70 prosentin tavoite saavutettaisiin, täytyisi 15 vanhassa jäsenvaltiossa luoda vuoteen 2010 mennessä noin 15 miljoonaa ja 25-jäsenisessä EU:ssa 22 miljoonaa uutta työpaikkaa eli yli 3 miljoonaa työpaikkaa vuodessa; tämä on yhtä paljon kuin 15 vanhassa jäsenvaltiossa luotiin vuonna 2000, joka oli työllisyyden kannalta paras vuosi yli kymmeneen vuoteen. |
2.7 |
EU:n laajentuminen tuo uutta taloudellista dynamiikkaa koko Eurooppaan, mutta vaikuttaa myös työllisyyden kehitykseen. Kuten kaavioista näkyy, uusissa jäsenvaltioissa työllisyysaste on selvästi alempi kuin 15 vanhassa jäsenvaltiossa. Vielä 90-luvun lopulla näin ei varsinkaan naisten osalta ollut. Toisaalta talous kehittyy tällä hetkellä uusissa jäsenvaltioissa huomattavasti dynaamisemmin, ja kasvuasteet ovat eräissä niistä selvästi yli 4 prosenttia. Euroopan unionin tulee työllisyysstrategiaansa laatiessaan kiinnittää erityistä huomiota uusien jäsenvaltioiden tarpeisiin, jotta kyseiset maat voivat todella saavuttaa yhteisönlaajuiset työllisyystavoitteet. Tässä yhteydessä esimerkiksi lähentymiskriteerit tulee euroalueeseen liittymistä ajatellen asettaa sellaisiksi, etteivät ne haittaa vaan edistävät talouden ja työllisyyden kasvua. ETSK on jo käsitellyt näitä aiheita laajasti liittyvien valtioiden kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa neuvoa-antavissa sekakomiteoissa. |
3 Työllisyyspolitiikan on oltava enemmän kuin työmarkkinoiden rakenneuudistuksia
3.1 |
Edellä hahmoteltu heikko työllisyystilanne johtuu epäilemättä pitkälti talouden kehityksestä. Lissabonin strategia perustuu olettamukseen, että BKT:n reaalikasvu on keskimäärin 3 prosenttia vuodessa. Odotetun noususuhdanteen sijaan taloudellinen tilanne on kuitenkin vuodesta 2000 huonontunut nopeasti. Kasvuaste oli seuraavina vuosina erittäin pieni: 1,7 prosenttia vuonna 2001, vuonna 2002 1 prosentti ja vuonna 2003 vain 0,8 prosenttia. |
3.2 |
Tätä taustaa vasten tarkasteltuna on selvää, että työllisyyspoliittiset tavoitteet voidaan saavuttaa vain, jos onnistutaan käynnistämään kestävä noususuhdanne. Kasvumahdollisuuksien parantamiseksi ja täystyöllisyyden saavuttamiseksi on luotava sekä ulkoista että sisäistä kysyntää edistävät perusedellytykset. ETSK on viime aikoina todennut tähän liittyen useaan otteeseen, että tämä edellyttää ”tervettä makrotaloudellista toimintaympäristöä” EU:n tasolla. Tähän kuuluu ennen kaikkea sellainen makrotalouspolitiikka, joka jättää talouden kasvun pysähtyessä jäsenvaltioille liikkumavaraa suhdannepoliittisiin toimiin talous- ja finanssipolitiikassa ja joka talouden kasvuvaiheessa luo tarvittavaa liikkumavaraa.
|
3.3 |
Kolmen viime vuoden aikana tapahtuneen kasvun heikkenemisen (vielä vuonna 2000 15-jäsenisen EU:n kasvuaste oli 3 prosenttia) syyt ovat olleet pääasiassa makrotaloudellisia, eivät niinkään rakennepoliittisia. Siksi komitea on useaan otteeseen painottanut, että tämä tosiseikka on otettava huomioon talouspolitiikan suuntaviivojen suosituksissa. (6) Euroopan ostovoiman heikkouden tasapainottamiseksi suurten kysynnän osatekijöiden, kulutuksen ja investointien (yksityisten sekä julkisten), on piristyttävä tuntuvasti. Eurooppa positiivisine kauppataseineen ja kasvavine vientilukuineen on täysin kilpailukykyinen. Sitä vastoin sisäisen kysynnän kasvu on pysähtynyt. Rakenneuudistukset onnistuvat vain nykyistä suotuisammassa makrotaloudellisessa ympäristössä. Palkkoja ei tule nähdä vain tarjontapuolen kustannustekijänä, vaan ne määräävät oleellisesti myös kysyntäpuolta ja siten myös toimipaikkaansa sidoksissa olevien yritysten — etenkin pk-yritysten markkinanäkymiä. Saksan esimerkki osoittaa, että tiukka palkkakuri voi kyllä vahvistaa tarjontapuolta, mutta samalla se kysyntää heikentämällä estää noususuhdanteen käynnistymistä. Vaikka palkkaneuvotteluihin sisältyy useita ratkaisevia seikkoja, on todettava, että mukauttamalla reaalipalkkojen kehitys kulloisenkin valtion kokonaistaloudelliseen tuotannon kasvuun varmistetaan yhtäältä riittävä kysynnän kehitys ja toisaalta Euroopan keskuspankin vakausponnistelut. Tämän talouspoliittisen suuntauksen avulla Euroopassa voidaan päästä kestävään ja vakauteen pyrkivään talouskasvuun. |
3.4 |
Viime vuosina eurooppalaisissa poliittisissa suosituksissa on ollut vallalla näkemys, jonka mukaan Euroopan työmarkkinoiden ongelmina ovat rakenteelliset seikat (kuten työmarkkinaosapuolten palkkapolitiikka, työmarkkinoiden jäykkä sääntely, liian lyhyet työajat, työntekijöiden liikkumattomuus ja joustamattomuus). Useimmissa jäsenvaltiossa työllisyyspolitiikan painotukset onkin viime vuosina asetettu vastaavasti. Sitä vastoin työllistettävyyden edistäminen tai pätevyyspuutteiden korjaaminen ja epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien integroiminen työmarkkinoille joutuivat selvästi taka-alalle. |
3.5 |
ETSK on tähän liittyen jo moneen otteeseen huomauttanut, että sosiaalietuuksien ja työntekijöiden tulojen leikkaukset sekä riittämättömät investoinnit henkilöresursseihin heikentävät sisäistä kysyntää, mikä puolestaan kärjistää talouden ongelmia ja haittaa työn tuottavuuden kehittymistä. Muutenkin tämä yksipuolinen tarjontaan keskittyminen on ristiriidassa Lissabonin kokonaisvaltaisten tavoitteiden ja erityisesti tuottavuuden lisäämistä ja työpaikkojen laadun parantamista koskevien tavoitteiden kanssa. Varmaa on joka tapauksessa, että työmarkkinapolitiikka, jossa painotetaan liian vähän täydennyskoulutusta ja pakotetaan koulutettuja työttömiä ottamaan vastaan vain vähän ammattitaitoa vaativia töitä, vaikuttaa kielteisesti työn tuottavuuteen. ETSK katsoo, että vain työllisyyden ja työn tuottavuuden lisääminen rinnakkain — mitä myös komissio on nyttemmin vaatinut — muodostaa asianmukaisen strategian. Luonnollisesti syntyy myös vähän koulutusta vaativia työpaikkoja. Niiden kohdalla on kiinnitettävä huomiota työ- ja sosiaalilainsäädännön noudattamiseen. |
3.6 |
Eurooppalaisessa työllisyyskeskustelussa pääteemana on nykyisin työllisyysasteen kohottamisen tarve. Lissabonin strategisena tavoitteena on työllisyyden edistäminen parhaana köyhyyden ja syrjäytymisen ehkäisykeinona. Tämä edellyttää ”työn laadun parantamisen” strategiaa eikä työpaikkojen luomista hinnalla millä hyvänsä. Näin ollen Euroopan täystyöllisyyteen johtavaan tiehen tulee liittyä asianmukaiset palkat, sosiaaliturva ja tiukat työoikeudelliset normit. ETSK kehottaa kiinnittämään Lissabonin strategian toteuttamisessa tulevaisuudessa enemmän huomiota työn laatuun varsinkin rakenneuudistustoimien yhteydessä. |
3.7 |
Tällä ETSK ei suinkaan tarkoita, että uudistukset työmarkkinoilla tai muilla aloilla olisivat työpaikkojen luomisen kannalta merkityksettömiä. Se katsoo kuitenkin, että uusien ja parempien työpaikkojen luomiseksi nykytilanteessa on ennen kaikkea saatava talous kasvuun ja edistettävä järkevästi suunniteltuja rakenneuudistuksia. Ainoastaan siten on mahdollista parantaa uudistusten tehoa ja hyväksyttävyyttä. Makrotalouspolitiikan ja rakenneuudistusten on täydennettävä toisiaan, mutta ne eivät saa korvata toinen toistansa. |
4 Työllisyyspolitiikan uudet polut: Yritysten innovaatiokyky — Investoinnit työhön — Osaaminen avainresurssina
4.1 |
Eurooppalaisten yritysten innovaatiokyky on ratkaisevan tärkeä talouden dynamiikan kannalta. Ilman uusia ja parempia tuotteita ja palveluja ja ilman tuottavuuden kasvua Eurooppa joutuu taloudellisesti ja työllisyyspoliittisesti jälkijunaan. Tuottavuuden lisääntyminen merkitsee myös muutosta työelämässä, mutta ei aina tai välittömästi myönteiseen suuntaan. Sosiaalisista ja taloudellisista innovaatioista luopuminen johtaa kuitenkin varmasti syöksykierteeseen. Tämän muutoksen vaikutuksia työmarkkinoihin on seurattava ja vaimennettava sosiaalisilla toimilla. |
4.2 |
Talouskasvu ja investointeja suosiva toimintailmasto ovat keskeisiä edellytyksiä uusien työpaikkojen luomiselle ja vanhojen säilyttämiselle; Euroopan sisämarkkinoilla tästä vastaavat huomattavassa määrin uudet yritykset ja pk-yritykset. (7) Pienet ja mikroryitykset ovat vankasti juurtuneet paikalliseen talouteen ja hyötyvät siksi erityisen paljon vakaasta ja kasvavasta sisäisestä kysynnästä. ETSK onkin jo useaan otteeseen kehottanut kiinnittämään työllisyyskysymyksissä erityistä huomiota myös yrittäjyyden kehittämiseen, yrityksen jatkamista edistävään politiikkaan sekä sellaisten yritysten perustamisen tukemiseen, jotka luovat uusia työpaikkoja innovaatioiden avulla. (8) Usein juuri pk-yritysten on pakko olla erityisen innovatiivisia selviytyäkseen kilpailussa markkinoilla. Tässä yhteydessä tulisi kiinnittää huomiota myös pienimpien yritysten tukemiseen. Tässä mielessä on syytä antaa yrityksille mahdollisuus hyödyntää täysimittaisesti innovaatiopotentiaalinsa etenkin parantamalla rahoituksen saatavuutta, yksinkertaistamalla yritysjohdon hallintoteknisiä menettelyjä ja tehostamalla koulutusta. |
4.3 |
ETSK on lisäksi usein huomauttanut, että ihmiset tietoineen ja valmiuksineen ovat tietoon perustuvan yhteiskunnan merkittävin innovaatio- ja edistysvoimavara. (9) Euroopan on löydettävä keinoja laajentaa päteviin ihmisiin, tieteeseen, tutkimukseen ja teknologiaan perustuvaa potentiaaliaan ja muuttaa se markkinoitaviksi uusiksi tuotteiksi ja palveluiksi ja siten työpaikoiksi. Tämä edellyttää kaikkien väestöryhmien laajaa osallistumista koulutukseen, hyvää ammattikoulutusta sekä korkeakouluista työelämään siirtymisen tehostamista. Yhteiskunnallista ilmastoa on kehitettävä niin, että koulutuksesta tulee itsestäänselvyys eikä korkea-asteen koulutusta pidetä etuoikeutena. OECD:n tuoreet tutkimukset ovat jälleen tuoneet esiin monien jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmien heikkoudet. (10) Pula tieteenharjoittajista ja ammattitaitoisesta työvoimasta muodostaa talouteen pullonkauloja ja heijastaa samalla koulutuksen saatavuuden vääristymiä. Perus- ja jatkokoulutuspolitiikassa tarvitaan pikaisia toimia. Missä viipyvät esimerkiksi investoinnit, joilla
|
4.4 |
ETSK on tässä yhteydessä muistuttanut moneen kertaan, kuinka tärkeää on ottaa yleinen vastuu perus- ja jatkokoulutuksen alalla, ja todennut samalla, että ammattipätevyyteen investoiminen ei ole vain julkisen sektorin vaan myös yritysten ja yksittäisten kansalaisten asia, sillä elinikäinen oppiminen hyödyttää niin työntekijöitä, yrityksiä kuin koko yhteiskuntaa. (11) Ammattikoulutusta ja koko elämän ajan jatkuvaa perus- ja jatkokoulutusta ei tule tarkastella erillisinä ilmiöinä, vaan ne tulee pikemminkin käsittää työntekijöiden urasuunnittelun peruselementeiksi. Ikäryhmään tai koulutukseen katsomatta täydennyskoulutukseen osallistumiseen tulisi motivoida ja tarjota riittävästi mahdollisuuksia. Pätevyyden ja innovointivalmiuksien kehittyminen edellyttää näin ollen myös yritystasolla vastaavia investointeja perus- ja jatkokoulutukseen sekä innovaatioita suosivan yrityskulttuurin kehittämistä. |
4.5 |
Nykyään ei kuitenkaan riitä, että yksittäiset ihmiset ovat luovia ja oppimiskykyisiä. Yrityksen itsensä täytyy olla oppimiskykyinen, eli sen tulee pystyä omaksumaan uutta tietoa ja muuttamaan se markkinointikelpoisiksi tuotteiksi ja palveluiksi. Innovaatiokyky on keskeinen kilpailutekijä. Tulevaisuuden innovaatioiden perustan varmistamiseksi on tiede ja tutkimus asetettava tärkeysjärjestyksessä kärkipäähän. Sekä julkisessa että yksityisessä tutkimusjärjestelmässä piilevät mahdollisuudet on hyödynnettävä kattavasti ja verkotettava tehokkaasti. Tässä mielessä on tärkeää, että innovaatioita ja tutkimusta tuetaan ja t&k-menot nostetaan Lissabonin tavoitteen mukaisesti 3 prosenttiin BKT:stä, mistä määrästä kahden kolmasosan on tarkoitus tulla yksityissektorilta. (12) Sekä unionin että jäsenvaltioiden tasolla tulisi vahvistaa julkista tukea t&k-toiminnalle ja varsinkin kasvua edistäville keskeisille tekniikoille, jotta laajennetaan tieteellistä perustaa ja tehostetaan vipuvaikutusta yksityisen sektorin t&k-investointeihin. Samalla jäsenvaltioiden ja Euroopan komission tulisi yrittää julkisia hankintoja uusiin, tutkimukseen ja innovaatioihin perustuviin tuotteisiin ja palveluihin. |
4.6 |
Myös työn innovatiivinen organisointi ja innovaatioiden hallinta ovat tärkeä aihe pienille ja keskisuurille yrityksille. Monet niistä ovat kehittäneet omia erityisiä ratkaisumallejaan ja ovat ”globaaleja toimijoita”, toiset taas tarvitsevat erityistä innovaationeuvontaa, joka tähtää innovaatiojohtamisen ohella oppimista edistävän työympäristön luomiseen sekä työntekijöiden erityisten koulutustarpeiden tyydyttämiseen. Verkottuminen ja tiedon hallinta voivat auttaa pk-yrityksiä hyödyntämään yhdessä uutta tietopotentiaalia. (13) Tämä kulttuurinen aukko on tukittava, jotta pk-yritykset voivat hyötyä tehokkaammin perustutkimuksesta. Ollakseen innovatiivisia pk-yritykset tarvitsevat lisäksi vankan perusrahoituksen ja mahdollisuuden saada riskipääomaa. Konkreettisesti tämä tarkoittaa myös, että EU:n sisämarkkinoita koskevien direktiivien vaikutuksia pk-yrityksiin on tutkittava ja että direktiivejä on mahdollisesti paranneltava (esim. rahoitusmarkkinoiden vapauttamista tai Basel II -sopimusta koskevat direktiivit). |
4.7 |
Erittäin tuottava teollinen ydin on nyt ja tulevaisuudessa myös EU:n talouden menestyksen perusta. Teollisuus ja palveluala ovat riippuvaisia toisistaan. Innovaatioalue tarkoittaa myös sitä, että tutkimusta ja kehittämistä suunnataan määrätietoisesti osaamis- ja palveluyhteiskunnan tarpeiden mukaan, ja tässä yhteydessä on syytä kiinnittää erityistä huomiota uusien työllistämismahdollisuuksien hyödyntämiseen muillakin kuin perinteisillä tuotantoteollisuuden aloilla. Lissabonin strategia edellyttää huipputeknologian edistämisen ohella myös keskittymistä palvelutalouteen. Tämä edellyttää sitä, että yhteiskuntaan liittyvät palvelut arvioidaan uudelleen, julkiseen talouteen kohdistuvaa painetta kevennetään ja suorituskykyisen julkishallinnon merkitys talouskehityksen kannalta tunnustetaan. Sellaiset avainsanat kuin koulutus, liikkuvuus, yksilöllistäminen, väestökehityksen sekä hoito- ja terveyspalveluihin kohdistuvat vaatimukset, perhe- ja työelämän yhdistäminen sekä viestinnän ja vapaa-ajan vieton muotojen muuttuminen ovat osoitus uudesta sosiaalisten, henkilökohtaisten mutta myös kaupallisten palvelujen tarpeesta. Niiden ammatillinen kehittäminen on usein vasta alussa. (14) Tässä yhteydessä ETSK on jo monta kertaa muistuttanut osuus- ja yhteisötalouden ja kolmannen sektorin merkityksestä innovaatioille ja työllisyydelle. (15) |
4.8 |
Innovaatio riippuu lähinnä ihmisistä, luovuudelle jätetystä tilasta, koulutuksesta, osaamisesta, oppimiskyvystä ja työorganisaatiosta. Riippumattomuus, itsemääräämisoikeus ja osallistumisoikeus ovat keskeisiä tekijöitä. Tässä suhteessa ensiarvoisen tärkeää on työsuhteiden ja työntekijöiden osallistumisrakenteiden uudelleenjärjestäminen. Vakaat työmarkkinasuhteet edistävät innovaatioita. Näin ollen heikentämällä edunvalvontamahdollisuuksia ja työsuhteiden järjestämistä ja siten työntekijöiden perusoikeuksia niiden vahvistamisen sijasta luodaan uusia innovaatiojarruja. ETSK huomauttaakin, että käsillä oleva ehdotus palvelualan sisämarkkinoita säänteleväksi puitedirektiiviksi ei saa johtaa nykyisten sosiaali-, palkka- ja turvatasojen alenemiseen. |
5 Muutos edellyttää suorituskyvyltään kestävää hyvinvointivaltiota, aktiivista ja ennakoivaa työmarkkinapolitiikkaa sekä sosiaaliturvajärjestelmien uudenaikaistamista ja parantamista
5.1 |
Innovaatioihin ja muutokseen uskaltautuminen edellyttää oma-aloitteisuuden lisäksi myös yhteiskunnan tukea. Riskinottovalmius ja sosiaaliturva kulkevat käsi kädessä. Monet ovat tässä riippuvaisia yhteiskunnallisista palveluista, jotka mahdollistavat uusiin aloitteisiin ryhtymisen ja niiden toteuttamisen. Euroopan sosiaalisen mallin keskeisen piirteen, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, organisointi ja innovaatiot kuuluvat yhteen. Hyvinvointivaltion on kuitenkin otettava aina huomioon uudet vaatimukset. Tähän liittyen ETSK katsoo, että Lissabonin työllisyystavoitteet voidaan saavuttaa vain, jos sosiaalipolitiikan toimintakenttää vahvistetaan ja sosiaalisten vähimmäismääräysten politiikkaa ainakin Euroopan työ- ja elinolojen yhtenäistämiseksi jatketaan. Laajentuneessa unionissa tämä on erityisen tärkeää, sillä hyvinvointierot EU:ssa kasvavat. |
5.2 |
Jotta torjutaan kilpailuetujen hankkiminen sosiaalisia standardeja alentamalla, on EU:n lainsäädännön nykyiset säännökset työoloista, työterveydestä ja -turvallisuudesta, työntekijöiden oikeuksista, sukupuolten tasa-arvosta ja henkilöllisyyteen liittyvien oikeuksien kunnioittamisesta pantava paremmin täytäntöön ja niitä on kehitettävä. Tämä koskee myös työaikakysymyksiä. |
5.3 |
ETSK on useaan otteeseen, esimerkiksi ”työllisyystyöryhmästä” antamassaan lausunnossa ”Työllisyyspoliittiset toimenpiteet” maininnut tarpeellisia ja toteuttamiskelpoisia innovaatioita seuraavilla aloilla (16):
|
5.4 |
Tässä yhteydessä komitea on painottanut mm. seuraavia seikkoja:
|
5.5 |
ETSK on korostanut, että on tehtävä enemmän naisten työllisyysasteen lisäämiseksi ja niiden esteiden poistamiseksi, jotka edelleen pitävät naisia poissa työmarkkinoilta, ja puututtava samalla johdonmukaisesti yhä esiintyvään epätasa-arvoisuuteen (varsinkin palkoissa). Koska naisten suurempi osallistuminen työelämään riippuu ratkaisevasti perhe- ja työelämän yhteensovittamisesta — ja tämä koskee yhtä lailla miehiä — on tässä Lissabonin tavoitteessa pyrittävä etenemään määrätietoisesti. ETSK suhtautuu siksi myönteisesti jäsenvaltioille esitettyyn kehotukseen varmistaa kaikilla tasoilla ja siten myös julkisin toimin, että suurelle yleisölle on tarjolla riittävästi laadukkaita ja kohtuuhintaisia, lapsille ja muille hoitoa tarvitseville (esim. vanhemmille sukulaisille, sairaille) tarkoitettuja hoitopaikkoja. Jäsenvaltioiden tulisi noudattaa nykyisten työllisyyspolitiikan suuntaviivojen asianomaisia suosituksia asettamalla konkreettisia tavoitteita ja kehittämällä niiden saavuttamiseksi vastaavia toimintasuunnitelmia. |
5.6 |
Lisäksi Lissabonin strategiaa toteutettaessa on työllisyyden sekä kaikkia sosiaalisesti syrjäytyneitä ja vähäosaisia väestöryhmiä koskevan osallistamisen aloilla otettava asianmukaisesti huomioon syrjinnän torjunta ja yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen. Jäsenvaltioita tulisi tässä yhteydessä painokkaasti kehottaa jatkamaan kansallisissa toimintasuunnitelmissaan asianmukaisia toimia syrjinnän torjumiseksi. |
5.7 |
Sosiaalipolitiikan tulevaisuutta käsittelevässä asiantuntijaraportissa todettiin vasta äskettäin, että yleinen käsitys, jonka mukaan sosiaaliturva haittaa kilpailukykyä, talouskasvua ja korkean työllisyysasteen saavuttamista, ei ole empiirisesti puolustettavissa, ja että esimerkiksi Ruotsissa, Tanskassa, Itävallassa, Luxemburgissa ja Alankomaissa suorituskykyinen talous ja sosiaaliturvan korkea taso kulkevat käsi kädessä (19). Kilpailukykyisimmät maat investoivat suhteellisen paljon sosiaalipolitiikkaan ja sosiaaliturvajärjestelmiin, ja samalla niiden työllisyysaste on korkea ja köyhyysluvut sosiaalisten tulonsiirtojen seurauksena matalat. Nyt tarvitaan sosiaaliturvajärjestelmien tasapainoista modernisointia ja parantamista, jotta ne voidaan mukauttaa tämän päivän olosuhteisiin (esim. väestökehitykseen) heikentämättä niiden sosiaalisia turvatehtäviä. Pitkän aikavälin rahoitusta varmistettaessa on näin ollen otettava huomioon myös sellaiset kriteerit kuin sosiaalinen asianmukaisuus, yleinen saatavuus ja palvelujen korkea laatu. |
5.8 |
Useimmissa Euroopan maissa sosiaaliturvan rahoitus perustuu pääasiassa työntekijöiden ja työnantajien maksamiin sosiaaliturvamaksuihin. Nämä maksut ovat osaksi nousseet sellaiselle tasolle, että ne voivat haitata työpaikkojen luomista.
|
5.9 |
Yhteen Lissabonin tavoitteista kuuluu myös ikääntyneiden työntekijöiden työvoimaosuuden lisääminen. Komission mukaan olisi luotava 7 miljoonaa uutta työpaikkaa, jotta 50 prosentin tavoite voidaan saavuttaa. ETSK on jo aiemmin todennut, että se pitää todellisen työmarkkinoilta poistumisiän korottamista mielekkäänä tavoitteena asianmukaisin taloudellisin ja poliittisin ehdoin ja osana aktiivisen ikääntymisen strategiaa. Monet jäsenvaltiot ovat eläkeuudistuksissaan pitäneet keskeisenä tavoitteena pelkkää lakisääteisen eläkeiän korottamista ja tässä yhteydessä yhä enemmän rajoittaneet varhaiseläkkeelle pääsyä tai estäneet sen kokonaan. Tämä perustuu siihen yksipuoliseen oletukseen, että ikääntyneiden työntekijöiden poistuminen työelämästä johtuu lähinnä asianomaisten yksilöiden tahdosta ja eläkevakuutusjärjestelmien tarjoamien kannusteiden puutteesta. Muut tärkeät näkökohdat jätetään huomiotta. Jäsenvaltioiden tulisi tässä yhteydessä tarjota kannustimia, jotta työntekijät lykkäisivät vapaaehtoisesti lähtöään työelämästä laissa säädetyn eläkeiän rajoissa ja jotta yrityksiä tuettaisiin tätä tukevien työpaikkojen luomisessa ja työolojen kehittämisessä. |
5.10 |
ETSK yhtyy työllisyyttä, sosiaalipolitiikan tulevaisuutta laajentuneessa Euroopan unionissa ja Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiaa pohtineiden korkean tason työryhmien vetoomuksiin sellaisten toimintatapojen puolesta — joita jo eräissä jäsenvaltioissa (Suomi ja Ruotsi) harjoitetaankin –, jotka perustuvat työn laatuun ja täydennyskoulutukseen. Jotta 55–64-vuotiaiden ikäryhmä voi vuonna 2010 olla tuottavassa työssä, tarvitaan ensisijaisesti ikääntyneiden työntekijöiden työnteon mahdollistavia työmarkkinoita. Tämä edellyttää kaikilta toimijoilta aktiivista panosta, johon kuuluu myös ammattipätevyyden kehittäminen. Työkyvyn säilyttämiseksi tarvitaan investointeja tuottavaan täydennyskoulutukseen sekä ehkäiseviä toimia terveyden suojelun ja edistämisen alalla. Ikääntyneiden työntekijöiden tilanteen muuttamiseen pyrkivä politiikka puree kuitenkin liian myöhään, jos sitä aletaan soveltaa vasta 40–50-vuotiaiden ikäryhmään. Tästä syystä henkilöstöhallinto, jossa otetaan huomioon ikä työsuhteen alusta lähtien, on yhtä tarpeellinen kuin ikääntyneet työntekijät huomioon ottavat työympäristön järjestelyt (etenkin fyysistä ja psyykkistä rasitusta vähentävät työaikamallit). (22) |
6 ETSK:n poliittiset suositukset
6.1 Talous- ja työllisyyspoliittisen koordinoinnin sisällöllinen yhdistäminen
— |
Lissabonista lähtien on ollut havaittavissa myönteisiä pyrkimyksiä synkronisoida työllisyyspolitiikan koordinointi ajallisesti talouspolitiikan koordinoinnin kanssa. Ongelmana on edelleen sisällöllisen yhteensovittamisen puute. Sen yhteydessä on varmistettava, että työllisyyspolitiikan suuntaviivat ja talouspolitiikan suuntaviivat voidaan nivoa toisiinsa yhtenäisesti ja yhdenvertaisesti. |
— |
Eri toimijoiden (hallitukset, EKP, työmarkkinaosapuolet) tehokkaaseen koordinointiin päästään vain, jos myös raha- ja budjettipolitiikka ottaa vastuuta kasvusta ja työllisyydestä ja tämä heijastuu myös talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin. |
— |
Tässä yhteydessä on myös otettava paremmin huomioon komission uudistusehdotukset vakaus- ja kasvusopimuksen muuttamisesta vahvemmin kasvua edistävään suuntaan, jota myös Lissabonin strategiaa arvioinut korkean tason asiantuntijaryhmä suositti, esim. poistamalla nimenomaisesti kasvua ja työllisyyttä edistävät investoinnit alijäämälaskelmista. Neuvoston tehtävänä on komission ehdotuksesta määrittää, mitä investointeja pidetään unionin edun mukaisina strategisina investointeina. |
6.2 Työmarkkinaosapuolten tiiviimpi osallistuminen ja makrotaloudellisen vuoropuhelun tehokkaampi hyödyntäminen
— |
Tämän on tapahduttava sekä jäsenvaltioiden että unionin tasolla. Reaalipoliittisesti hyödynnettynä makrotaloudellisella vuoropuhelulla voidaan yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa ja niiden näkemykset huomioon ottaen edistää huomattavasti parempaa hallintotapaa ja prosessin onnistumista kokonaisuudessaan. Se on ainoa foorumi, jossa kaikki talous- ja työllisyyspolitiikasta vastaavat toimijat voivat käydä avointa keskustelua siitä, miten EU:ssa parhaiten saavutetaan kasvua ja työllisyyttä edistävä politiikkakokonaisuus. |
— |
Jäsenvaltioissa on — niiden täyttä itsemääräämisoikeutta kunnioittaen — varmistettava työmarkkinaosapuolten asianmukainen osallistuminen etenkin rakenneuudistuksiin sekä ammattipätevyyttä ja innovaatioita koskeviin kysymyksiin, mutta myös Euroopan työllisyysstrategian toimeenpanoa koskevaan keskusteluun ja toimeenpanon kaikkiin vaiheisiin (laadinta, toteutus, kansallisten työllisyyssuunnitelmien arviointi). (23) |
6.3 Ministerineuvoston eri kokoonpanojen tehokas yhteistyö
— |
Jotta EU:ssa voidaan noudattaa menestyksekkäästi työllisyyspoliittista kokonaisstrategiaa, on yhteistyötä monien Lissabonin strategian kannalta merkityksellisten ministerineuvoston kokoonpanojen välillä tehostettava. Erityisesti tarvitaan talous- ja rahoitusasioiden neuvoston tiivistä yhteistyötä kilpailuasioiden neuvoston sekä työllisyydestä, sosiaalipolitiikasta, terveydestä ja kuluttaja-asioista vastaavan neuvoston kanssa. |
— |
Tällaista parempaa koordinointia tarvitaan varsinkin valmisteltaessa kevään huippukokouksia: Lissabonin prosessi on laaja-alainen, eikä sitä saa jättää vain talous- ja rahoitusasioista vastaavien ministerien hoidettavaksi. |
6.4 Makrotalouspolitiikan ja rakenneuudistusten on täydennettävä toisiaan
— |
Kun kasvuaste 15-jäsenisessä EU:ssa oli 3 prosenttia vielä vuonna 2000, on todettava, että viime vuosien kasvun heikkouden syyt ovat ennen muuta makrotaloudellisia eivätkä niinkään rakennepoliittisia. Tämä tosiasia tulisi ottaa huomioon Euroopan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen suosituksissa. |
— |
Kysynnän osatekijöitä, kulutusta ja yksityisiä sekä julkisia investointeja, on elvytettävä tuntuvasti Euroopan ostovoiman heikkouden tasoittamiseksi. Tähän tukeutuen ja suunnittelemalla rakenneuudistukset järkevästi siten, etteivät ne heikennä sisäistä kysyntää entisestään, voidaan edistää merkittävästi uusien työpaikkojen luomista. |
— |
Tässä mielessä työllistettävyyden edistäminen, pätevyyspuutteiden poistaminen sekä heikommassa asemassa olevien ryhmien integroiminen työmarkkinoille on asetettava erityisasemaan. |
— |
Kokonaisuutena EU selviytyy tällä hetkellä hyvin maailmanlaajuisessa kilpailussa, ja sen kauppatase on tasapainossa, mutta kasvuaste riittämätön. Maailmanlaajuisessa kilpailussa Euroopan on tukeuduttava vahvuuksiinsa. Se ei voi kilpailla Aasian ja Afrikan maiden kanssa palkkojen mataluudella. Sen sijaan sen on edelleen panostettava laajapohjaiseen innovaatiopolitiikkaan ja paljon lisäarvoa tuottavien kehittyneiden tuotteiden ja palvelujen tuotantoon. |
— |
Vapaakaupan myönteisten vaikutusten edellytyksiä ovat kauppatavaroiden hintoja vääristämätön valuuttakurssijärjestelmä sekä kaikkien kauppaa harjoittavien maiden välinen työnjako, joka mahdollistaa palkkojen nousun tuottavuuden lisääntymisen mukaan. Kumpikaan näistä edellytyksistä ei tätä nykyä täyty, ja niiden tulisi olla EU:n poliittisten vastuuhenkilöiden tavoitteena. |
— |
ETSK kehottaa kiinnittämään Lissabonin strategian jatkototeutuksessa enemmän huomiota työn laatuun etenkin rakenneuudistustoimia toteutettaessa. |
6.5 Pk-yritysten työllisyyttä edistävän roolin tukeminen
— |
Nimenomaan pienet ja keskisuuret yritykset vastaavat talouskasvusta ja uusista työpaikoista Euroopan sisämarkkinoilla. Siksi yrittäjyyttä on tuettava ja yrittäjyyspotentiaali on hyödynnettävä täysimittaisesti ennen muuta parantamalla rahoituksen saatavuutta, yksinkertaistamalla yritysjohdon hallinnollisia menettelyjä ja tehostamalla koulutustoimia. (24) |
— |
Tukea tulisi antaa varsinkin niille yrityksille, jotka luovat kasvua ja työpaikkoja innovaatioiden avulla. Tämä on paljon tärkeämpää kuin pelkkä yritysten määrän lisääntyminen. |
6.6 Jäsenvaltioissa tapahtuvan täytäntöönpanon optimointi
— |
ETSK yhtyy Wim Kokin johtaman korkean tason asiantuntijaryhmän Lissabonin strategiasta laatimaan raporttiin ja katsoo, että Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on otettava kantaakseen enemmän vastuuta. Yksittäisten tavoitteiden saavuttamatta jääminen on toistaiseksi vaikuttanut hyvin vähän politiikan suunnitteluun valtioiden tasolla. Julkinen ”häpeäpaaluun sitominen” täyttää tehtävänsä vain osittain. |
— |
Yleiset työllisyystavoitteet on purettava vastaaviksi kunnianhimoisiksi kansallisiksi tavoitteiksi, avoimuutta on lisättävä ja jäsenvaltioissa on käytävä nykyistä laajempaa keskustelua Lissabonin tavoitteiden toteutumista koskevan kansallisen kertomuksen (tai toimintasuunnitelman) pohjalta. |
— |
Vertailuanalyysit tulee tehdä siten, että niissä esitetään kunkin jäsenvaltion suhteellinen asema ja niistä voidaan tehdä mielekkäitä poliittisia päätelmiä. |
— |
Vuoden 2000 lähtöarvojensa perusteella tiettyjen jäsenvaltioiden on ponnisteltava toisia enemmän saavuttaakseen Lissabonin yleisen työllisyystavoitteen. Myös valtioiden, joiden työllisyysaste on yli tai lähes 70 prosenttia, on toimittava yhtä lailla kuin niiden, jotka jäävät tämän rajan alle. Tässä mielessä tulisi kiinnittää enemmän huomiota työllisyyden kehitykseen kuin pelkkään työllisyysasteiden vertailuun. |
— |
Jotta prosessi onnistuu, on edistettävä todellisia valtiotason uudistuskumppanuuksia, joihin Eurooppa-neuvoston maaliskuussa 2004 esittämän kehotuksen mukaisesti kuuluu asianmukaisella tavalla myös työmarkkinaosapuolia; lisäksi jäsenvaltioiden parlamenteille on sälytettävä enemmän vastuuta. |
6.7 Laajentumisulottuvuuden parempi huomioon ottaminen
— |
Euroopan unionin tulee työllisyysstrategiaansa laatiessaan kiinnittää erityistä huomiota uusien jäsenvaltioiden tarpeisiin, jotta kyseiset maat voivat myös todella saavuttaa yhteisönlaajuiset työllisyystavoitteet. |
— |
Myös tässä on kiinnitettävä erityistä huomiota työmarkkinaosapuolten asianmukaiseen ja tehokkaaseen osallistumiseen työllisyysstrategian kaikkiin vaiheisiin. |
— |
Mahdollista euroalueeseen liittymistä ajatellen lähentymiskriteerit tulee asettaa sellaisiksi, etteivät ne haittaa vaan edistävät talouden ja työllisyyden kasvua. |
6.8 EU:n talousarvion ”lissabonisointi”
— |
EU:n työllisyystavoitteiden saavuttaminen edellyttää myös eurooppalaisia kasvualoitteita, jotka menevät pelkkää jo hyväksyttyjen EIP-hankkeiden ennakointia pidemmälle. Jo vuonna 2003 julkaistussa Sapirin selvityksessä esitettiin eräitä merkittäviä ehdotuksia suhdanteisiin mukautetun talousarvion suuntaan. |
— |
Myös komission esittämät unionin rahoitusnäkymät vuosiksi 2006–2013 sisältävät mielenkiintoisia ehdotuksia, kuten ajatuksen kasvun mukauttamiseen tarkoitetun rahaston perustamisesta. Näitä pohdintoja on jatkettava ja pyrittävä kaikin voimin siihen, että EU:n tulevasta budjetista voidaan toteuttaa tehokkaita eurooppalaisia kasvu- ja työllisyysaloitteita. |
— |
Tässä yhteydessä on varmistettava, että käyttöön asetetut varat käytetään varsinkin laajentumismaissa tehokkaasti Lissabonin kasvu- ja työllisyystavoitteiden johdonmukaiseen toteuttamiseen. |
6.9 Kansalaisyhteiskunnan kanssa käytävän vuoropuhelun tehostaminen ja ETSK:n rooli
— |
Lissabonin prosessin menestys riippuu myös siitä, mitä Euroopan kansalaiset siitä ajattelevat. ETSK on valmis tarjoamaan eurooppalaisen työllisyyspolitiikan puitteissa käyttöön asiantuntemuksensa ja panoksensa Lissabonin strategian ymmärtämiseksi ja sen välittämiseksi Euroopan kansalaisille. |
— |
ETSK pitää Lissabonin prosessia työskentelyssään keskeisenä prioriteettina ja katsoo, että sopivat sisäiset rakenteet ovat välttämättömiä, jotta se voi läheisessä yhteistyössä komission ja EU:n muiden toimielinten kanssa olla tiiviissä toiminnallisessa yhteydessä kansalaisyhteiskuntaan unionin tasolla ja jäsenvaltioissa. |
— |
Asiantuntemuksensa ja edustavuutensa vuoksi ETSK katsoo, että sillä voisi olla tehtävänsä laadittaessa komission pyrkimyksenä olevia järjestelmällisiä vaikutusanalyyseja. Kuten käynnissä oleva keskustelu on osoittanut, on tärkeää, että lainsäädäntöehdotukset heijastavat monipuolisesti erilaisia näkökulmia ja että ne perustellaan mahdollisimman yksityiskohtaisesti ja puolueettomasti. Jos vaikutusanalyysit lähettäisiin ETSK:lle varhaisessa vaiheessa ja komitealle annettaisiin näin mahdollisuus kommentoida niitä, ennen kuin ne toimitetaan unionin toimielimille, voitaisiin parantaa unionin lainsäädäntöaloitteiden hyväksyntää ja toimia Euroopan uudistamiseksi solmitun kumppanuuden hengessä. |
Bryssel 9. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) ETSK:n lausunto aiheesta ”Lissabonin strategian täytäntöönpanon tehostaminen” (esittelijä: Vever, apulaisesittelijät: Ehnmark ja Simpson)EUVL C 120, 20.5.2005.
(2) Ks. ETSK:n 16.12.2004 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Iäkkäiden työntekijöiden työllisyyden lisääminen ja työmarkkinoilta poistumisen lykkääminen” (esittelijä: Dantin) (EUVL C 157, 28.6.2005).
(3) Ks. komission kertomus ”Iäkkäiden työntekijöiden työllisyyden lisääminen ja työmarkkinoilta poistumisen lykkääminen”, KOM(2004) 146 lopullinen.
(4) Eurostatin tietoja on tällä hetkellä saatavilla vain vuodelta 2003. Koska työllisyyden kasvu on hyvin hidasta, ovat vuoden 2004 luvut parhaassakin tapauksessa vain hieman korkeammat kuin vuonna 2003.
(5) Ks. mm. ETSK:n 26.2.2004 hyväksytty oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Budjettipolitiikka ja investoinnit” (esittelijä: Florio) (EUVL C 322, 25.2.2004 – ECO/105).
(6) Ks. mm. ETSK:n 11.12.2003 hyväksytty lausunto aiheesta ”Talouspolitiikan laajat suuntaviivat vuosiksi 2003–2005” (esittelijä: Delapina) (EUVL C 80, 30.3.2004).
(7) Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Ehdotus – Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös monivuotisesta ohjelmasta yritysten ja yrittäjyyden, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset), hyväksi (2001–2005) tehdyn päätöksen 2000/819/EY muuttamisesta”, 30.6.2004 (esittelijä: Dimitriadis) (EUVL C 302, 7.12.2004) ja ETSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Yhteisön säännöstön päivittäminen ja yksinkertaistaminen”, 31.3.2004, (esittelijä: Retureau) (EUVL C 112, 30.4.2004) sekä ETSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Mikro- ja pienyritysten rooli talouselämässä ja Euroopan tuotannossa”, 18.6.2003 (esittelijä: Pezzini) (EUVL C 220, 16.9.2003).
(8) Ks. varsinkin ETSK:n 24.9.2003 antama lausunto aiheesta ”Vihreä kirja – Yrittäjyys Euroopassa” (esittelijä: Butters) (EUVL C 10, 14.1.2004).
(9) Ks. esim. ETSK:n 28.10.2004 antama valmisteleva lausunto aiheesta ”Ammatillinen koulutus ja tuottavuus” (esittelijä: Koryfidis) (CESE 1435/2004).
(10) Ks. PISA 2003 -tutkimus: OECD Programme for International Student Assessment (PISA).
(11) Ks. ETSK:n 26.2.2004 hyväksytty oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Työllisyyspoliittiset toimenpiteet” (esittelijä: Hornung-Draus, apulaisesittelijä: Greif) (EUVL C 110, 30.4.2004).
(12) Ks. ETSK:n 15.12.2004 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto – Tiede ja teknologia Euroopan tulevaisuuden avaintekijöinä – suuntaviivoja unionin tutkimusrahoituspolitiikalle” (esittelijä: Wolf) (EUVL C 157, 28.6.2005).
(13) Cambridge Universityn ja Massachusetts Institute of Technologyn (USA) yhteinen tutkimus osoitti, että noin kaksi kolmasosaa Ison-Britannian pk-yrityksistä hyödyntää korkeakoulujen asiantuntemusta, kun Yhdysvalloissa vastaava osuus on vain yksi kolmasosa. Toisaalta vain 13 % Ison-Britannian pk-yrityksistä piti yliopistokoulutuksen vahvaa verkottumista tärkeänä, kun taas Yhdysvalloissa 30 % pk-yrityksistä oli tätä mieltä (ks. Financial Times, Lontoo, tiistai 30. marraskuuta 2004).
(14) Ks. sosiaalipolitiikan tulevaisuutta laajentuneessa Euroopan unionissa pohtineen korkean tason työryhmän raportti toukokuulta 2004.
(15) Ks. myös ETSK:n 10.12.2003 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Sosiaalipoliittisen ohjelman väliarviointi” (SOC/148 – esittelijä: Jahier – EUVL C 80, 30.3.2004), ETSK:n 12.9.2001 antama oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Voittoa tavoittelemattomat yksityiset sosiaalipalvelut yleishyödyllisten palveluiden yhteydessä Euroopassa” (SOC/067 – esittelijä: Bloch-Lainé – EYVL C 311, 7.11.2001) sekä ETSK:n 2.3.2000 antama lausunto aiheesta ”Osuus- ja yhteisötalous ja yhtenäismarkkinat” (INT/029 – esittelijä: Olsson – EYVL C 155, 29.5.2001).
(16) ETSK:n 26.2.2004 antama oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Työllisyyspolitiikan suuntaviivat” (esittelijä: Hornung-Draus, apulaisesittelijä: Greif) (EUVL C 110, 30.04.2004).
(17) Ks. myös Ranskan, Saksan, Espanjan ja Ruotsin Eurooppa-neuvoston kokouksessa 5. marraskuuta 2004 ehdottama ”nuorisoa koskeva eurooppalainen sopimus”, jolla puututaan nuorisotyöttömyyteen ja sosiaaliseen syrjäytymiseen.
(18) Ks. ETSK:n 10.12.2003 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Maahanmuutto, kotouttaminen ja työllisyys” (esittelijä: Pariza Castaños) (EUVL C 80, 30.3.2003).
(19) Ks. European Policy Centre (2004): Lisbon Revisited – Finding a New Path to European Growth (siteerattu sosiaalipolitiikan tulevaisuutta laajentuneessa Euroopan unionissa pohtineen korkean tason työryhmän raportissa toukokuulta 2004, s. 42).
(20) Ks. sosiaalipolitiikan tulevaisuutta laajentuneessa Euroopan unionissa pohtineen korkean tason työryhmän raportti toukokuulta 2004.
(21) ETSK:n 1.7.2004 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Sosiaalisen suojelun uudistaminen uusien ja parempien työpaikkojen luomiseksi – kokonaisvaltainen lähestymistapa työnteon kannattavuuden parantamiseksi” (esittelijä: St Hill) (EUVL C 302, 7.12.2004).
(22) Ks. ETSK:n 16.12.2004 antama lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Iäkkäiden työntekijöiden työllisyyden lisääminen ja työmarkkinoilta poistumisen lykkääminen” (esittelijä: Dantin) (EUVL C 157, 28.6.2005).
(23) Ks. kertomus työmarkkinaosapuolten aloitteista jäsenvaltioissa työllisyyssuuntaviivojen täytäntöön panemiseksi, EAY, UNICE, UEAPME, 2004.
(24) Ks. myös alaviitteissä 7 ja 8 mainitut ETSK:n lausunnot.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/108 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Natura 2000 -verkoston rahoittaminen”
KOM(2004) 431 lopullinen
(2005/C 221/19)
Komissio päätti 15. heinäkuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 13. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Lutz Ribbe.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.
1. Johdanto
1.1 |
Tässä lausunnossa arvioitavassa komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille aiheesta ”Natura 2000 -verkoston rahoittaminen”
|
1.2 |
Tiedonannossaan komissio kuvailee nykyistä riittämättömäksi osoittautunutta yhteisrahoituskäytäntöä, joka pohjautuu erityisesti luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun neuvoston direktiivin 8 artiklaan (1). |
1.3 |
Lisäksi selvitetään Natura 2000 -verkon perustamisesta, toteuttamisesta ja ylläpidosta johtuvaa rahoitustarvetta. Komissio kuitenkin huomauttaa, ettei toistaiseksi ole käytettävissä lopullista ja tarkkaa laskelmaa. Komissio toteaa, että nykyisen ”luotettavimman” arvion mukaan vuosittaiset kulut olisivat (25 jäsenvaltion unionissa) 6,1 miljardia euroa (2). Tiedonannossa todetaan, että arviota ”voidaan ja pitäisikin vielä tarkentaa”. Erityisesti jäsenvaltioita kehotetaan huolehtimaan arvion tarkistamisesta, sillä viime kädessä ne vastaavat yhteisrahoituksen hakemisesta. |
1.4 |
Komission asiakirjasta käy selvästi ilmi, ettei EU:ssa enää keskustella siitä, tulisiko yhteisön varoja käyttää Natura 2000 -verkon rakentamiseen ja ylläpitoon, vaan keskustelun aiheena on se, miten tämä voitaisiin tehokkaimmin tehdä. |
1.5 |
Tähän liittyen esitellään kolme mahdollisuutta:
|
1.6 |
Pohdinnoissaan komissio valitsee mm. asianomaisten jäsenvaltioiden kuulemisen perusteella ensimmäisen vaihtoehdon, eli nykyisten EU-rahastojen hyödyntämisen. |
1.7 |
Komissio käsittelee kuitenkin myös tähän vaihtoehtoon liittyviä rajoituksia, joihin on vielä löydettävä ratkaisu. Asiakirjassa mm. todetaan, että nykyisistä rahastoista joidenkin käyttöala on rajattu, ja siten jotkin Natura 2000 -verkkoon osittain kuuluvista alueista voivat käytännössä jäädä tuen ulkopuolelle. Kuten tunnettua, esim. EAKR ei ole täysin kattava, ja myös koheesiorahaston varoista hyötyvät vain tietyt jäsenvaltiot. Komissio lupaa korjata puutteen rakennerahastojen uudistuksen yhteydessä. |
2. Yleistä
2.1 |
ETSK pitää komission tiedonantoa tervetulleena ja katsoo sen tarjoavan erinomaisen pohjan asian käsittelylle. Tiedonannon pohdinnat ovat kuitenkin myöhässä, sillä luonnonsuojelun kannalta osittain dramaattinenkin tilanne ei monenlaisista poliittisista viesteistä huolimatta ole kuluneina vuosina ratkaisevasti muuttunut. Sekä komissio että jäsenvaltiot viittaavat toistuvasti luonnonsuojelun entistä heikompaan tilanteeseen. Bruttokansantuotteella mitattuna eurooppalaisella yhteiskunnalla ole koskaan mennyt aineellisesti yhtä hyvin kuin nykyään eikä luonnonsuojelulla yhtä huonosti. |
2.2 |
Tässä yhteydessä ETSK viittaa aiheesta ”Luonnon ja luonnonsuojelun tila Euroopassa” vuonna 2001 antamaansa oma-aloitteiseen lausuntoon (3) sekä komission tiedonantoon aiheesta ”Ympäristöpolitiikka vuonna 2003” (4). Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, että komissiolla ja ETSK:lla on vallitsevasta tilanteesta yhtenevä käsitys. |
2.3 |
Natura 2000 -verkko perustuu ensisijaisesti luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta vuonna 1992 annettuun neuvoston direktiiviin. Direktiivin antamisen myötä sekä jäsenvaltiot että komissio lupasivat
|
2.4 |
Kumpikin lupaus on vielä lunastamatta. Sekä komissiota että jäsenvaltioita kehotetaankin huolehtimaan hyvältä kuulostavien päätösten tekemisen lisäksi myös niiden päättäväisestä täytäntöönpanosta. |
2.5 |
Natura 2000 -verkolla on ratkaiseva merkitys eurooppalaisen biodiversiteetin turvaamisessa. Valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat useasti julkisesti sitoutuneet pysäyttämään biologisen monimuotoisuuden taantumisen. ETSK muistuttaa lisäksi velvoitteista, joihin EU ja sen jäsenvaltiot ovat biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen allekirjoittajina sitoutuneet. Luonnon- ja lajien suojelu on lisäksi tärkeää perintöaineksen ja bioottisten resurssien turvaamiseksi. |
2.6 |
On selvää, ettei Natura 2000 -verkon rahoituksessa ole kysymys pelkästään luonnonsuojelusta, vaan myös luonnonsuojelun yhteiskunnallisesta hyväksynnästä sekä komission ja jäsenvaltioiden ympäristöpoliittisesta uskottavuudesta. |
2.7 |
ETSK toteaa, että Natura 2000 -alueiden nimeämisessä on ilmennyt erittäin pahoja viivästyksiä. Verkko ei ole vieläkään valmis, vaikka luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun neuvoston direktiivin hyväksymisestä on kulunut 12 vuotta. Maanomistajat ja -käyttäjät ovat kokeneet Natura 2000 -alueeseen kuulumisen haittana joko yleisesti tai viljelyn kannalta. Tämä johtuu osittain siitä, ettei taloudellisia seurauksia ole lopullisesti selvitetty. |
2.8 |
ETSK on useissa yhteyksissä viitannut siihen, että ainutlaatuisen eurooppalaisen luonnonperinnön säilyttäminen edellyttää luonnonsuojelun ja maatalouden aitoa kumppanuutta. Tähän liittyen on tärkeää, että viljelijät ottavat huomioon luonnonsuojelusta annetut ohjeet ja toimivat niiden mukaan ja että viranomaiset ja luonnonsuojelijat suhtautuvat viljelijöihin kentällä aitoina kumppaneina. Tässä yhteydessä rahoitukseen liittyvien kysymysten selvittäminen on ratkaisevan tärkeää. |
2.9 |
Näin ollen komission tiedonanto olisikin pitänyt antaa jo aikaisemmin. ETSK on pannut merkille, että komissiossa ilmeni tiedonannon laatimisen yhteydessä huomattavia vaikeuksia sovittaa yhteen eri näkemyksiä, minkä vuoksi asiakirjan julkaisu toistuvasti lykkäytyi. |
2.10 |
Oma-aloitteisessa lausunnossaan ETSK viittasi kahteen keskeiseen seikkaan, jotka myös komissio nyttemmin esittelee erityisen merkittävinä:
|
2.11 |
ETSK pitää tervetulleena, että komissio on tiedonannossaan tarttunut myös taloudelliseen osatekijään. ETSK kannattaa erityisesti toteamusta, jonka mukaan biologisen monimuotoisuuden suojelu ei ole vain ”mahdollisuus vaan olennainen osa kestävää kehitystä”. |
2.12 |
On kuitenkin myös huomattava, että mm. tiedonannon kohdassa 2.2.3 kuvattua luonnonsuojelun ja Natura 2000:n merkitystä alueellisen talouden kannalta ja niiden tässä yhteydessä tarjoamia taloudellisia ja yhteiskunnallisia etuja ei juurikaan käsitellä tai oteta huomioon. |
2.13 |
Luonnonsuojelua (ja vastaavasti Natura 2000 -alueiden nimeämistä) pidetään pikemminkin perusteettomasti kustannustekijänä, rasitteena, haittana tai jopa uhkana. Tämän vuoksi vastarinta on tavallista ja monesti mallikelpoisen suojelulainsäädännön täytäntöönpanossa törmätään yhä uudelleen huomattaviin ongelmiin. |
2.14 |
ETSK kiinnittää tähän seikkaan edellä mainitussa lausunnossaan runsaasti huomiota. Komitea toteaa, että tilanne ei ole kuluneina vuosina tältä osin juuri muuttunut. Se kehottaakin komissiota yhdessä unionin toimielinten sekä unioni- ja jäsenvaltiotasolla toimivien sidosryhmien kanssa käynnistämään laajan valistuskampanjan. |
2.15 |
Kuten komissio toteaa, on kaikki saatava tiedostamaan, että ”Natura 2000 -alueesta voi tulla paikallisessa taloudessa kestävän kehityksen edistäjä, joka auttaa maaseutuyhteisön säilyttämisessä. Tällaisten kysymysten aktiivinen tarkastelu yhteistyössä kaikkien asianomaisten sidosryhmien kanssa on Natura 2000 -verkoston onnistumisen avain ja turvaa verkoston yhdentämisen laajempaan sosioekonomiseen kehykseen laajentuvassa Euroopan unionissa”. ETSK katsoo, että kuvaillun kaltainen tietoisuuden rakentaminen on eurooppalaisen luonnonsuojelun onnistumisen kannalta yhtä tärkeää kuin ratkaisua odottavien rahoituskysymysten selvittäminen. |
2.16 |
Toistaiseksi on vain harvoissa yksittäistapauksissa onnistuttu nostamaan yleiseen tietoisuuteen biodiversiteetiltään merkittävien alueiden taloudellinen arvo alueen kehityksen kannalta (matkailu, alueelliset tuotteet jne.) tai luonnonsuojelualueiden yleinen arvo esim. ilmastonsuojelun (6) tai tulvasuojelun kannalta. Tähän seikkaan eivät toistaiseksi ole vaikuttaneet myöskään tutkimukset, joista yksi mainitaan komission asiakirjan liitteessä 1 ja joissa todetaan, että ”biologisen monimuotoisuuden säilyttämisestä koituva puhdas taloudellinen hyöty (– –) on huomattavasti kuluja korkeampi”. |
2.17 |
Tässä yhteydessä ETSK panee hämmästyneenä merkille, että osittain luonnon ja maiseman liikahyödyntämisestä ja siten luonnonsuojelun laiminlyönnistä johtuvien luonnonkatastrofien tuhojen korjaamiseen näyttää olevan määrärahoja tarjolla helpommin kuin niiden estämiseen ja niiltä suojautumiseen, mikä olisi halvempi vaihtoehto. |
2.18 |
ETSK muistuttaa, että perustuslakisopimuksen III-184 artiklassa mainitaan perusperiaate, jonka mukaan ”unioni kannustaa jäsenvaltioita keskinäiseen yhteistyöhön niiden järjestelmien tehostamiseksi, joilla on tarkoitus ennaltaehkäistä luonnonkatastrofeja tai ihmisen aiheuttamia suuronnettomuuksia unionin alueella ja suojautua niiltä”. Natura 2000 -alueet palvelevat pitkälti juuri tässä tehtävässä. |
2.19 |
Vaikka esimerkiksi vuonna 2002 Elben tulvakatastrofin jälkeen perustettiin nopeasti EU:n katastrofirahasto, on esim. integroituun ekologiseen tulvasuojeluun liittyvien ja todistetusti tulvariskiä alajuoksulla (7) vähentävien jokia ja kosteikkoja koskevien toimien toteuttaminen ja rahoittaminen kuitenkin erittäin hankalaa. Tilanne on vastaava metsäpalojen torjunnassa erityisesti Etelä-Euroopassa. Tähän on saatava muutos. EU-politiikan lähtökohdaksi tulee vahinkojen korvaamisen sijasta ottaa ennalta varautuminen, johon luonnonsuojelu voi antaa ratkaisevan panoksen. |
2.20 |
Eräs syy vallitsevaan tilanteeseen on varmasti se, että luonnonsuojelun välittömät ja välilliset kustannukset kohdistuvat monesti yksityisiin maanomistajiin ja -käyttäjiin. Yhteiskunnallisesti myönteiset seuraukset puolestaan voidaan ”kirjata” miltei yksinomaan ”ulkoiseksi tuotoksi” (ulkoisten kulujen vastakohta), eikä niiden positiivinen vaikutus kuvastu mm. BKT-laskelmissa. Uudessa rahoitusjärjestelyssä tämä seikka on otettava erityisesti huomioon. |
3. Erityistä
3.1 |
ETSK pitää myönteisenä, ettei komissiossa enää keskustella kysymyksestä, tulisiko sen osallistua Natura 2000 -alueilla unionin toimien yhteisrahoittamiseen, vaan pohditaan enää sitä, miten tämä tapahtuu. |
3.2 |
ETSK ymmärtää valitun rahoitusvaihtoehdon, eli käytettävissä olevien tukivälineiden kehittämisen ja hyödyntämisen, perustelut. Natura 2000:n suunnittelun sekä hallintoteknisen ja rahoituksellisen toteutuksen tulee tapahtua lähellä ongelmia sekä myönteisiä kehitysmahdollisuuksia, eli paikan päällä jäsenvaltioissa. Käytettävissä olevien tukirahastojen, kuten mm. EAKR:n, Euroopan sosiaalirahaston, koheesiorahaston, EMOTR:n sekä uudelleen jäsennetyn maaseudun kehittämisrahaston (maaseuturahaston) varustaminen ja hyödyntäminen luonnonsuojelunäkökohdat huomioon ottavalla tavalla tarjoaa jäsenvaltioissa asianosaisille tahoille joustavat toimintamahdollisuudet. |
3.3 |
Lisäksi komission toteamus, jonka mukaan näin voidaan parhaiten varmistaa ”että Natura 2000 -alueita hoidetaan osana EU:n laajempaa maankäytön hallintaa ja suunnittelua”, on asianmukainen. |
3.4 |
ETSK:n mielestä on kuitenkin tärkeä viitata siihen, että komission ja muiden asiasta vastaavien viranomaistahojen on jatkettava ponnisteluja sen varmistamiseksi, ettei EU-varoista enää myönnetä unionin yhteisrahoitusta luonnonsuojelua haittaaville hankkeille, joiden luonnolle ja ympäristölle aiheuttamia haittoja korjataan myöhemmin taas EU:n varoin. |
EU:n rahoitustilanne ja tulevat rahoituskiistat
3.5 |
Natura 2000 -alueiden rahoituksesta käytävää keskustelua on tarkasteltava unionin koko talousarvion suuruudesta ja määrärahojen jaosta todennäköisesti käytäviä neuvotteluja vasten (8). On selvää, että rahasta kiistellään voimakkaasti:
|
3.6 |
Menojen ylärajasta keskusteltaessa on muistettava, että komission luonnonsuojeluun suunnittelemat vähintään 6,1 miljardin euron vuosittaiset määrärahat liitettäisiin toiseen pilariin kuuluviin toimiin, vaikka rahoitusnäkymissä ei tähän mennessä ole esitetty niitä varten riittäviä määrärahoja. Määrärahoista on odotettavissa huomattavia erimielisyyksiä sekä alueiden että eri poliittisten tehtäväkenttien välillä. Aiheesta kiistelyssä ei kuitenkaan ole mitään uutta; aiemmin luonnonsuojelu oli kuitenkin liian usein altavastaajan asemassa. |
3.7 |
Tämän vuoksi on varmistettava, ettei luonnonsuojelua, jota asianmukaisesti pidetään kokonaispolitiikan osana, aseteta muita osa-alueita huonompaan asemaan, kun jäsenvaltiot pohtivat rahoituskysymyksiä. ETSK korostaa jälleen, ettei luonnonsuojelu Euroopassa ole ylellisyyttä, johon hyvinä aikoina on varaa ja josta voidaan luopua, kun katsotaan ettei siihen enää ole varaa. Luonnonsuojelu on — kuten valtioiden päämiehet monesti ovat korostaneet — koko yhteiskuntaa koskeva tehtävä ja poliittinen välttämättömyys, jonka rahoituksesta ei voida tinkiä. |
3.8 |
Tiukan budjettikurin periaatteen huomioon ottamiseksi olisi selvitettävä, mitkä komission esittämistä Natura 2000:n tehtäväaloista ovat sellaisia, joista ei missään tilanteessa voida tinkiä tai joita on pidettävä lähes ”pakollisina”. Välttämättömien tehtävien osalta (esim. tasausmaksut sekä maanomistajille ja -käyttäjille suunnatut kannusteet) on myös huolehdittava määrärahojen selkeästä sitomisesta niiden käyttötarkoitukseen. Muussa tapauksessa ETSK ei voi kannattaa Natura 2000:n rahoituksen sisällyttämistä nykyisiin rahastoihin, ja se joutuu — monien asian valmisteluun osallistuneiden sidosryhmien tavoin — esittämään oman tukiosaston perustamista. |
Eurooppalaisen luonnonsuojelun erityistarpeet
3.9 |
Komission tiedonannon liitteen taulukossa 2 jaotellaan Natura 2000-alueet maankäyttötavan perusteella. Vanhat laidunmaat, nummet, pensaikot ja niityt muodostavat 26,3 prosenttia Natura 2000 -alueista. Metsiä (hyödyntämättömiä tai pelkästään laajaperäisesti hyödynnettyjä) on jopa 28,9 prosenttia, suoalueita ja sisävesiä alle 13 prosenttia ja vanhoja hedelmäviljelyksiä tai lajistoltaan rikkaita espanjalaisia tai portugalilaisia laidunmaita (dehesas) noin kaksi prosenttia (yhteensä lähes 800 000 hehtaaria). ”Maatalousmaaksi” luokiteltua maata on vain 5,6 prosenttia (10). |
3.10 |
Komissio kuvaa yksityiskohtaisesti Natura 2000 -verkon toteuttamistoimia (liitteen kolmas osa) ja esittää laskelman kustannuksista (tällä hetkellä 6,1 miljardia euroa). Kustannukset voidaan jakaa karkeasti hallinto- ja suunnittelukustannuksiin, investointikuluihin (esim. maakaupat ja muut investoinnit) sekä juokseviin kuluihin (mm. maanomistajille esim. hoitotoimista suoritettavat tasausmaksut). |
3.10.1 |
ETSK pitää tätä tarkempien kustannuslaskelmien pikaista esittämistä täysin välttämättömänä. Komitea esim. epäilee uusille jäsenvaltioille osoitetun 0,3 miljardin euron riittävyyttä (viidelletoista vanhalle jäsenvaltiolle osoitettu summa on 5,8 miljardia euroa). On selvää, että jotkin maat (esim. Puola) lisäävät vielä alueita Natura 2000 -verkkoon, mikä puolestaan lisää rahoitustarvetta. |
3.11 |
Komissio toteaa ETSK:n mielestä oikeutetusti, että luonnonsuojelussa on usein kyse luontotyyppien syntymisen ja säilyttämisen kannalta välttämättömien viljelykäytäntöjen jatkamisesta. Kyseessä ovat monesti maatalouskäytänteet, jotka ovat tuottajan kannalta kannattamattomia, mutta joiden jatkaminen on yhteiskunta- ja luonnonsuojelupoliittisesti toivottavaa. Esimerkiksi tuskin mikään hyödyntämistapa vastaa paremmin kestävän kehityksen periaatetta kuin Espanjan ja Portugalin dehesas-niityillä aiemmin laajasti käytetty laiduntamisjärjestelmä, jossa karja perinteisesti siirrettiin nk. ”canadas”-reittejä keväällä kesälaitumelle vuoristoon. Vuosikymmenten kuluessa näistä käytetyistä reiteistä muodostui arvokkaita luonnonalueita. |
3.12 |
Komission asiakirjasta ei ETSK:n näkemyksen mukaan käy kuitenkaan selkeästi ilmi, edellyttääkö tai tarjoaako unioni kaikilla mainituilla aloilla yhteisrahoitusta tai millä aloilla unionin säädösten toimeenpanoon rahoitusta odotetaan pelkästään jäsenvaltioilta. Tätä seikkaa on edelleen täsmennettävä. |
3.13 |
Koska monissa tapauksissa ristiriitoja voi aiheuttaa se, ettei maata hyödyntäville tähän asti ole suoritettu riittäviä tasausmaksuja tai muita kannusteita, on seikkaan kiinnitettävä erityistä huomiota. Ei voida puhua luonnonsuojelun yhteiskunnallisesta tai kokonaistaloudellisesta hyödystä ja samalla maksattaa siitä aiheuttavat kulut maankäyttäjillä tai -omistajilla. Tulevassa rahoitussäännössä tulee varmistaa, että ainakin yksityiset maankäyttäjät ja -omistajat saavat takuut tasauksista tai että heitä vielä mieluummin kannustetaan luonnonsuojelua tukeviin aloitteisiin. Natura 2000 -alueella asumista tai viljelemistä tulisi tulevaisuudessa pitää etuna eikä haittana. |
3.14 |
Tämän varmistamiseksi on tapauskohtaisesti selvitettävä kunkin tasausvaatimuksen tarkka määrä. Kokonaisuuden kannalta ylärajan tai nykyisen kaltaisen määräajan asettaminen tasausvaateelle on haitallista. |
3.14.1 |
Vastaavien tasausmaksujen suorittamisen tulisi kuulua ensisijaisesti maatalouspolitiikan toiseen pilariin, ellei sitä varten perusteta omaa budjettikohtaa. Investointien rahoituksessa tulisi hyödyntää perinteisiä rakennerahastoja. ETSK viittaa hyvin huolestuneena siihen, ettei uusia tehtäviä ja mm. maksuja, joista on tarkoitus huolehtia nykyisten toisen pilarin toimien lisäksi (tulevaisuudessa ”maaseudun kehitys”), voida rahoittaa tästä ohjelmasta, ellei muita tehtäviä karsita tai huolehdita lisärahoituksesta. |
3.14.2 |
Käytännössä tämä merkitsee, että mikäli maaseudun kehityksen laatu halutaan säilyttää sekä osallistua toisesta pilarista myös Natura 2000:n rahoitukseen, tarvitaan käyttötarkoitukseen sidottua lisärahoitusta. ETSK panee kuitenkin merkille, ettei komission esittämä ja nettomaksajien vastustama rahoitussuunnitelma sisällä mainittua korotusta. Onkin olemassa huomattava vaara, että säästöt kohdistuvat juuri toisesta pilarista rahoitettaviin aloihin. ETSK katsoo, että kyseessä ei ole pelkästään ratkaiseva heikkous ja todennäköinen kiistan aihe, vaan että seikka vaarantaa eurooppalaiset luonnonsuojelupyrkimykset. |
3.14.3 |
Näin ollen ETSK voi tukea suunniteltuja sääntöjä vain, mikäli ne eivät rasita muita maaseudun kehitystoimia. Ilman lisärahoitusta komissio ja jäsenvaltiot eivät voi pitää poliittista lupaustaan ja toteuttaa sekä maaseudunkehitysohjelmaa että Natura 2000:ta. Poliitikkojen, jotka haluavat viedä Eurooppaa tähän suuntaan, tulisi siinä tapauksessa olla riittävän rohkeita ja todeta selvästi, etteivät tietyt tehtävät (kuten luonnonsuojelu) enää ole poliittisesti toivottavia. |
3.15 |
ETSK ei kuitenkaan tarkoita, etteikö myös luonnonsuojelussa voitaisi toimia taloudellisesti. Luonnonsuojelua koskevan unionin lainsäädännön ja siten Natura 2000 -verkon ensisijainen tavoite on biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen. Kyseessä on lähes ”pakollinen ohjelma”, johon unionin on osallistuttava ainakin eurooppalaisittain merkittävin osin. |
3.16 |
Toisaalta tämä merkitsee myös, ettei jokainen paikallistason luonnonsuojelutoimi ole eurooppalaisesti merkittävä ja ansaitse siten unionin yhteisrahoitusta. Jäsenvaltioiden, alueiden, kuntien jne. tulee jatkossakin kantaa oma selkeä poliittinen ja rahoitukseen liittyvä vastuunsa. Tunnuslauseena ei siis suinkaan ole, että ”ilman EU-rahaa ei ole luonnonsuojelua”. Myöskään EU ei saa edustaa näkemystä, jonka mukaan ”unioni mahdollistanee toimenpiteiden rahoittamisen nykyisistä rahastoista. Elleivät jäsenvaltiot toimi näin, koska ne pitävät muuta toimintaa tärkeämpänä, ne voivat syyttää itseään.” |
3.17 |
Toisaalta kuvaillun aluetaloudellisen kehityspotentiaalin vapauttaminen on Natura 2000 -alueilla toivottavaa (koska siten voidaan osoittaa, että luonnonsuojelulla on myös todellinen taloudellinen vaikutus). Lajiston säilymisen kannalta se ei kuitenkaan ole välttämättä relevanttia. |
3.18 |
ETSK katsoo näin ollen, ettei tietyistä Natura 2000 -verkon toteuttamiseen liittyvistä rahoitustoimista voida tinkiä ja että niihin varattavat määrärahat olisi sidottava käyttötarkoitukseen (korvamerkittävä). ETSK pyytää jäsenvaltioita ja komissiota jatkamaan tähän liittyviä pohdintoja. |
Bryssel 10. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Direktiivi 92/43/ETY (EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7).
(2) Kokonaiskustannukset, joiden rahoituksesta jäsenvaltiot ja EU vastaavat yhdessä.
(3) EYVL C 221, 7.8.2001, s. 96–102.
(4) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille ”Ympäristöpolitiikka vuonna 2003”, KOM(2003) 745 lopullinen, 3.12.2003.
(5) Kolmen vuoden määräajassa (eli vuoteen 1995 mennessä) jäsenvaltioiden tuli ilmoittaa verkkoon liitettävät alueet. Kaikkia alueita ei ole vieläkään ilmoitettu.
(6) Suot ja kosteikot ovat esim. arvokkaita CO2 -nieluja.
(7) Vaikutus voi olla myös rajatylittävä: Alankomaat hyötyvät yksiselitteisesti mainituista toimista, jotka ovat samalla myös luonnonsuojelua ajatellen arvokkaita.
(8) Ks. ETSK:n lausunto CESE 1204/2004 aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen – Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa 2007–2013”, KOM(2004) 101 lopullinen. Lausuntoa ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä.
(9) Merkittävän osan Natura 2000-rahoituksesta on tarkoitus olla peräisin rakennetuista.
(10) Lisäksi 13 prosenttia merialueita ja 4 prosenttia rannikkoalueita, joiden kohdalla on lähinnä kyse seurantakuluista.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/113 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla”
KOM(2004) 2 lopullinen — 2004/0001 COD
(2005/C 221/20)
Neuvosto päätti 20. helmikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 11. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Arno Metzler ja apulaisesittelijä Ernst Ehnmark.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 145 ääntä puolesta, 69 vastaan, ja 9 pidättyi äänestämästä.
1 Alkuhuomiot
1.1 |
Komitealla on ollut käytettävissään myös Euroopan komission neuvostolle antama selvitys (25. kesäkuuta 2004 päivätty asiakirja nro 10865/04 ja 5. heinäkuuta 2004 päivätty, 24 artiklaa koskeva asiakirja nro 11153/04) sekä Euroopan parlamentin 25. maaliskuuta 2004 (oikeus- ja sisäasioiden valiokunta — esittelijä: Evelyne Gebhard) ja 26. maaliskuuta 2004 (työllisyys- ja sosiaalivaliokunta — esittelijä: Anne E.M. Van Lancker) laatimat työasiakirjat. |
1.2 |
Lausunnon laatimisesta vastaava ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto järjesti ennakkoon toimitetun kyselylomakkeen perusteella 24. toukokuuta 2004 julkisen kuulemistilaisuuden, johon osallistui palvelualan edustajia. Erityisjaosto arvioi yli sata suullista ja kirjallista kannanottoa. |
2 Yleishuomiot
2.1 |
Palveluala on saanut Lissabonissa sovitun mukaisesti keskeisen roolin Euroopan sisämarkkinoiden luomisessa, ja sen merkitys EU:n talouskasvulle on elintärkeä. Komissio esittää ehdotuksensa direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla ja sitä koskevat perustelunsa osana unionin talousuudistusprosessia, jonka avulla EU:sta on määrä luoda vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamiseen perustuva talousalue, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja sekä lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Ehdotetulla direktiivillä pyritään antamaan tätä varten tärkeä rakennuselementti sekä tarjoamaan jäsenvaltioiden välistä palvelujen liikkuvuutta ja palvelutarjonnan sijoittautumista koskeva luotettava säädöskehys teollisuuden, kaupan, elinkeinoelämän ja vapaiden ammattien aloille sekä kokopäivä-, tilapäis- ja vuokratyölle. Uutena horisontaalisena tavoitteena on ensisijaisesti helpottaa menettelyjä, yhtenäistää laadunvarmistusta sekä lisätä noudatettavien säännösten avoimuutta kuluttajaan nähden. Rajatylittävä palvelujentarjonta on keskeinen osa sisämarkkinoita, joten esteiden poistaminen on siten erityisen tärkeää sekä alan taloudellisen kehityksen että kuluttajien kannalta. Direktiivin ansiosta palveluntarjoajien määrä voi kasvaa ja kilpailu lisääntyä. Kuluttajat hyötyvät näin hintojen laskusta ja valikoiman laajentumisesta. Tästä syystä komitea kannattaa vilpittömästi ehdotetun direktiivin yleisiä tavoitteita. |
2.1.1 |
Toimivat sisämarkkinat edellyttävät esteiden poistamisen lisäksi myös asianmukaista sääntelyä. Jotta pystyttäisiin samanaikaisesti lisäämään EU:n kilpailukykyä, tarvitaan kansallisia ja EU-tason säännöksiä ja näin ollen yhdenmukaistettuja normeja. |
2.2 |
Komitea on tietoinen siitä, että palvelualan sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen on yksittäisten jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien ja kulttuurien erojen vuoksi monimutkainen tehtävä. Komitea on jo todennut tämän 28. marraskuuta 2001 antamassaan lausunnossa (INT/105) (1), joka koski komission tiedonantoa aiheesta ”Palvelujen sisämarkkinastrategia”, sekä kannattanut painokkaasti Euroopan komission pyrkimyksiä nopeuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista. Ehdotetun direktiivin tavoitteena on luoda sisämarkkinoita varten välittömästi monialainen kehys, joten direktiiviehdotuksessa tulisi tarjota epäbyrokraattisia ja joustavia ratkaisuja Euroopan unionissa hyviksi osoittautuneiden itsesääntelymekanismien avulla. Integraatioprosessia on täydennettävä edelleen — myös Euroopan komission uudella direktiiviehdotuksella ammattitutkintojen vastavuoroisesta tunnustamisesta. Samalla on otettava huomioon hyviksi osoittautuneet sosiaaliset sekä ympäristönsuojelua ja kuluttajansuojaa koskevat (suojelu)standardit. |
2.3 |
Ehdotettu direktiivi nivoutuu läheisesti ehdotukseen direktiiviksi ammattipätevyyden tunnustamisesta, tiedonantoon kilpailusta ammatillisissa palveluissa, parhaillaan käytävään keskusteluun yleishyödyllisistä palveluista, käynnissä olevaan kuulemiseen yleishyödyllisistä sosiaalipalveluista sekä Rooma I -yleissopimukseen ja ehdotettuun Rooma II -asetukseen. Kaikkien näiden ehdotusten tavoitteena on parantaa sisämarkkinoiden toimintaa. Siksi olisi toivottavaa, että komissio koordinoisi niitä paremmin, jotta laadintatyö ja säännökset saataisiin nivottua keskenään tarkoituksenmukaisesti. |
2.4 |
Ehdotetussa direktiivissä keskitytään rajatylittävien palvelujen ja sijoittautumisen kahdenlaiseen vapauteen: palveluntarjoajiin, jotka haluavat sijoittautua toiseen jäsenvaltioon tarjotakseen siellä palvelujaan, sekä palveluntarjoajiin, jotka ovat sijoittautuneet tiettyyn jäsenvaltioon, mutta haluavat tilapäisesti tarjota palvelujaan toisessa jäsenvaltiossa. Ehdotetussa direktiivissä esitetään neljä keskeistä toimenpidettä Euroopan komission asiassa tähän asti olettamien esteiden poistamiseksi:
|
3 Ehdotetun direktiivin yksittäiset kohdat
3.1 |
ETSK on analysoinut huolellisesti ehdotetun direktiivin ajatellen vaatimuksia, jotka on otettava huomioon näin laaja-alaisen direktiivin yhteydessä. ETSK:n mielestä tarvitaan useita selvennyksiä ja muutoksia, jotta toistaiseksi ratkaisemattomat seikat voidaan ottaa riittävästi huomioon ja sisämarkkinoilla tarjottavia palveluja edistää huomattavasti. Tätä käsitystä vahvistaa direktiiviehdotuksen julkaisemista edeltänyt riittämätön arviointityö. Laaja-alaisten talous- ja yhteiskuntaelämän tahojen lukuisat epäilyt, joita esitettiin 24. toukokuuta 2004 järjestetyssä kuulemistilaisuudessa, eivät ole täysin hälvenneet myöskään Euroopan komission 25. kesäkuuta 2004 neuvostolle esittämän asiakirjan (neuvoston asiakirja nro 10865/04) myötä. Komission laatima syvällinen vaikutustenarviointi olisi hyödyllinen kaikille asianosaisille. |
3.2 Kokemusperusta
3.2.1 |
Komitea panee merkille, ettei ehdotetun direktiivin perusteluissa mainita luotettavia tilastollisia perusteita rajatylittävän palvelujen tarjonnan ja palvelutarjonnan sijoittautumisen määrän arvioimiseksi. Kyseiset tiedot tulisi sisällyttää komission arviointitutkimukseen. Mikäli vastedes halutaan tuoda luotettavasti esille palvelualan merkitys sekä direktiiviehdotuksessa mainittu sääntelyn yksinkertaistamisen — myönteinen tai jopa kielteinen — vaikutus sisämarkkinoiden toimintaan, ovat nykyistä tarkemmat empiiriset perusteet hyvin tärkeitä. Komitea pitää rajatylittävien palvelujen ja sijoittautumisten todellisten suhteiden mahdollisimman tarkkaa kartoittamista sisämarkkinoiden toteuttamisen keskeisenä osatekijänä. |
3.2.2 |
Julkishallinnon, tutkimuslaitosten, vakuutuslaitosten sekä eri jäsenvaltioiden itsehallintorakenteiden käytettävissä oleva tilastollinen materiaali tulisi ottaa nykyistä enemmän huomioon. |
3.2.3 |
Komitea katsoo, että olemassa olevien puutteiden korjaamiseksi on löydettävä uusia tapoja kokemusperäisen tiedon saamiseksi ja vältettävä tässä yhteydessä etenkin lisäbyrokratiaa. Samalla virallisia tilastoja voitaisiin mahdollisesti täydentää yksittäisillä tilastotiedoilla. |
3.3 Soveltamisala: määritelmät — lainvalintasäännöt — rajaukset
3.3.1 |
Komitea kehottaa määrittelemään nykyistä selkeämmin ehdotetun direktiivin soveltamisalan ja poikkeussäännökset sekä erottamaan ne tarkemmin toisistaan. Selkeiden määritelmien puuttuessa on direktiiviä käytännössä sovellettaessa epäselvää, mikä on sen soveltamisala sekä mihin palvelualan osiin se vaikuttaa ja millä tavalla. |
3.3.2 |
Komitea kannattaa liikealan palvelujen ja ammatinharjoittajien palvelujen määritelmien erottamista toisistaan. Määritelmällinen rajaus on tarpeen myös siksi, että komitea ehdottaa tietyn siirtymäkauden ajan vahvistettavan yhdenmukaistamista tietyillä aloilla (vapaat ammatit, muut erityisen herkät alat). Tämän tarkoituksena on etenkin se, että ehdotetun direktiivin IV luvussa esitetyt laadunvarmistustoimet voitaisiin toteuttaa kuluttajaystävällisesti. Esimerkiksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 11. lokakuuta 2001 antamassaan tuomiossa (asia C-267/99) esittänyt keskeisiä vapaiden ammattien elementtejä, joita voitaisiin käyttää unionin tason määritelmän pohjana. |
3.3.3 |
Komissio antoi vuonna 2003 vihreän kirjan ja 12. toukokuuta 2004 valkoisen kirjan yleishyödyllisistä palveluista, joten on toivottavaa, että ehdotetun direktiivin vaikutukset kyseiseen arkaluonteiseen alaan jäsenvaltioissa tutkitaan tarkasti ja eriytetysti. Koska komissio on sitoutunut julkaisemaan vuoden 2005 loppuun mennessä selvityksen puitelain tarpeesta ja toteutettavuudesta ja koska tällainen laki myös nimenomaan mainitaan perustuslakisopimuksen III-122 artiklassa, komitea katsoo, että (taloudellista etua koskevat ja muut) yleishyödylliset palvelut on asianmukaista sulkea pois palveludirektiivin soveltamisalasta, kunnes saadaan aikaan kyseisiä palveluja koskevat yhteisön puitteet, joissa määritellään sellaiset — erityisesti taloudelliset ja rahoitukselliset — periaatteet ja edellytykset, että yleishyödylliset palvelut voivat täyttää tehtävänsä. |
3.3.4 |
Ehdotetun direktiivin 17 artiklan 8 kohdassa esitettyä alkuperämaaperiaatetta koskevaa poikkeussäännöstä ei voi rajoittaa — vielä valmisteilla olevan — ammattipätevyyden tunnustamista koskevan direktiivin yksittäisiin artikloihin tai osastoihin. Alkuperämaaperiaatteen soveltamista on koordinoitava ammattipätevyyden vastavuoroista tunnustamista koskevan direktiiviehdotuksen täytäntöönpanon kanssa. Jos 17 artiklan 8 kohdan poikkeussäännös rajoitettaisiin vain ammattipätevyyden tunnustamista koskevan direktiiviehdotuksen II osastoon, voidaan kysyä esimerkiksi, minkälainen on ns. ”jäsenvaltioiden yhteystahojen” (ammattipätevyyden vastavuoroista tunnustamista koskevan direktiiviehdotuksen 53 artikla) ja nyt ehdotettujen ”keskitettyjen asiointipisteiden” (ehdotetun direktiivin 6 artikla) välinen tehtäväjako. Jos kyseisten elinten on tarkoitus hoitaa yhtä ja samaa tehtävää, tulisi molemmissa direktiiviehdotuksissa käyttää niistä yhtenäistä nimitystä. |
3.3.5 |
Olisi selvitettävä, tulisiko, ja jos niin miten, direktiivin soveltamisala erityisesti alkuperämaaperiaatteen osalta rajata tarkemmin suhteessa direktiivin kanssa päällekkäiseen jäsenvaltioiden verotus- ja rikosoikeudelliseen lainsäädäntöön lainvalintasääntöjen selkeyttämiseksi. Eräissä jäsenvaltioissa esimerkiksi tilintarkastajilla, veroneuvojilla ja asianajajilla on rikosoikeudellisesti sanktioitu vaitiolovelvollisuus ja -oikeus tutkintaviranomaisia kohtaan, kun taas toisissa jäsenvaltioissa näiden ammattien harjoittajilla on — tosin rajallinen — velvollisuus antaa tietoja tai jopa ilmoitusvelvollisuus. Voiko asianomainen palveluntarjoaja, jolla on yhdessä valtiossa velvollisuus antaa tietoja, mutta jolla alkuperämaaperiaatteen mukaan on oikeus ja velvollisuus olla antamatta niitä, olla piittaamatta kansallisesta rikosoikeudesta? Rikos- ja vero-oikeus eivät kuulu EU:n vaan jäsenvaltioiden toimivaltaan, joten tarvitaan oikeudellisesti yksiselitteinen rajaus, jotta vältetään ei-toivotut seuraukset käyttäjille. |
3.3.6 |
Samoin olisi tutkittava tarkkaan, onko sosiaaliturvajärjestelmien nivominen yhteen budjettivelvoitteiden kanssa mahdollista alkuperämaaperiaatetta soveltaen. Jos alkuperämaaperiaatteen soveltaminen uhkaa purkaa jäsenvaltioiden sosiaaliturva- ja terveydenhuoltojärjestelmät, on tarvittaessa luotava poikkeussäännös. |
3.3.7 |
Komitea kehottaa tutkimaan terveydenhuoltoalalla kysymystä sairaala-alan sisällyttämisestä direktiivin soveltamisalaan. Toisessa maassa saadun hoidon kustannusten korvaamista koskevaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä voitaneen mukauttaa nykyistä paremmin lakisääteisiä sairausvakuutusjärjestelmiä koskevan erityisjärjestelyn avulla sisällyttämättä alaa kuitenkaan direktiiviehdotukseen. |
3.3.7.1 |
Komitea suosittaa, että sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen alalla odotetaan vuonna 2005 julkaistavaksi ilmoitettua komission tiedonantoa ja varmistetaan asianmukainen koordinointi. Komitea muistuttaa, että monet tahot ovat ilmaisseet kannattavansa alan sulkemista säädöksen ulkopuolelle. |
3.3.8 |
Yhtä lailla olisi ehdotetun direktiivin soveltamisala rajattava yhtenäisesti ja selkeästi suhteessa parhaillaan uudistettavan, lakisääteisten tilintarkastusten suorittamisesta vastuussa olevien henkilöiden hyväksymistä koskevan neuvoston kahdeksannen direktiivin soveltamisalaan (17 artiklan 15 kohta). Tämä ei käy toistaiseksi riittävän selvästi ilmi kaikista komission ehdotuksen käännösversioista. |
3.3.9 |
Ehdotetun direktiivin perusteluihin jo sisältyvä selvennys, jonka mukaan palvelujen liikkuvuutta ja palvelutarjonnan sijoittautumisoikeutta koskevia säännöksiä ei sovelleta toimintaan, joka liittyy julkisen vallan käyttöön (perustamissopimuksen 45 ja 55 artikla), tulisi sisällyttää myös sitovaan direktiivitekstiin. |
3.3.10 |
Myös vuokratyö on erityisen herkkä ala, joka nimenomaan tulisi sulkea direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Alalla välttämättömät kansalliset säännökset tulisi pyrkiä yhdenmukaistamaan unionin laajuisesti. Komitea viittaa tässä yhteydessä suunniteltuun vuokratyöntekijöiden työehtoja koskevaan direktiiviehdotukseen. Samoin on otettava huomioon yksityisiä työnvälitystoimistoja koskeva Kansainvälisen työjärjestön ILO:n yleissopimus nro 181, jonka 3 artiklan 2 kohdassa sallitaan selvästi lupa- tai kelpuutusmenettelyjen soveltaminen työntekijöiden suojelemiseksi ja työnvälitystoimistojen laadukkaan toiminnan edistämiseksi. |
3.3.11 |
Tietyissä jäsenvaltioissa on erittäin tiukkoja säännöksiä painovapauden kunnioittamisesta. Myös tässä yhteydessä on komitean mielestä tarpeen määritellä selkeästi ehdotetun direktiivin kulloinenkin soveltamisala. |
3.3.12 |
Komission on lisäksi tehtävä täysin selväksi, koskeeko direktiiviehdotus myös televisiopalveluja, ja jos koskee, miten se aikoo sovittaa ehdotuksen yhteen ”televisio ilman rajoja” -direktiivin säännösten kanssa. On myös selvittävä, koskeeko direktiiviehdotus yleensä audiovisuaalisia palveluja ja erityisesti audiovisuaalisen palvelun toimitusta kysynnän mukaan (service on demand). Viimeksi mainitusta säädetään jo erillisessä direktiivissä 2000/31/EY, jossa tarkastellaan tietoyhteiskunnan palveluja sisämarkkinoilla koskevia tiettyjä oikeudellisia näkökohtia (”direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”). |
3.3.13 |
ETSK:n mielestä kyseiset palvelut tulisi nykyvaiheessa nimenomaan sulkea ehdotetun direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle etenkin, mitä tulee alkuperämaaperiaatetta koskeviin säännöksiin sekä käsitteeseen ”sijoittautuminen”, joka on keskeinen liitoskohta ja pääkriteeri toimivaltaista jäsenvaltiota määritettäessä. |
3.4 Keskitetty asiointipiste
3.4.1 |
Komitea kannattaa esitystä menetelmien yksinkertaistamisesta siten, että luodaan yksi (ensimmäinen) yhteyspiste palveluntarjoajia varten. Komitea on kuitenkin huolissaan siitä, että ehdotetussa direktiivissä muotoillaan sijoittautumisvapauden osalta 6 artiklassa, että tietyt menettelyt etenkin toimintaa aloitettaessa on pystyttävä hoitamaan yhdessä yhteyspisteessä. Komitean mielestä asia on sikäli ongelmallinen, että palveluntarjoaja tulisi jo lakisääteisen julkiseen rekisteriin (esim. kaupparekisteriin) kirjaamisen yhteydessä ohjata keskitetyssä asiointipisteessä edelleen toimivaltaiseen rekisteröintipisteeseen. Ns. keskitetyt asiointipisteet eivät itse kykene hoitamaan tätä tehtävää. On selvennettävä, miten tällaiset yhteyspisteet tekevät käytännössä yhteistyötä nykyisten toimivaltaisten rekisteröintiviranomaisten kanssa |
3.4.2 |
Ammattipätevyyden vastavuoroista tunnustamista koskevan direktiiviehdotuksen 53 artiklassa mainitaan ”yhteystahot”, joiden on määrä toimia päätiedotuspisteinä. Tässä käsiteltävän direktiiviehdotuksen 6 artiklan mukaan on perustettava ns. ”keskitetyt asiointipisteet” pääyhteyspisteiksi. Tässä yhteydessä on muistettava koordinointi, jotta ei luotaisi uusia ja erillisiä yhteyspisteitä, mikä olisi ristiriidassa sen ensisijaisen tavoitteen kanssa, jonka mukaan kansalaisilla on oikeus saada Euroopan unionissa helposti tietoa unionin toiminnasta. Uuden Euroopan komission toimikaudella tulisi etenkin pyrkiä yksinkertaistamaan byrokratiaa. On myös vältettävä uusien byrokraattisten esteiden luomista yksittäisiin jäsenvaltioihin. |
3.4.3 |
Lisäksi keskitetyn asiointipisteen vastuukysymykset tulee selvittää epätäydellisten tai jopa väärien tietojen yhteydessä. Ne saattavat mm. vaikuttaa kielteisesti palveluntarjoajaan, jos tietty lupa on unohdettu ja näin rikottu lakia. Kielteiset vaikutukset voivat kohdistua myös kuluttajaan, jollei esimerkiksi tutkita riittävän vastuuvakuutussuojan olemassaoloa. |
3.5 Alkuperämaaperiaate
3.5.1 |
Komitea katsoo, että alkuperämaaperiaatteen kattavaa soveltamista varten on luotava ensin tarvittavat edellytykset toteuttamalla eriytetty lähestymistapa, jossa etusija annetaan korkean työntekijä- ja kuluttajasuojan sekä asianmukaiset ympäristöstandardit varmistavalle yhdenmukaistamiselle yksittäisillä sektoreilla, jotta sisämarkkinat voidaan toteuttaa asianmukaisella laatutasolla. |
3.5.2 |
Ehdotetun direktiivin 16 artiklan mukainen alkuperämaaperiaatteen lähtökohtainen noudattaminen sekä 17 artiklassa luetellut poikkeukset ovat direktiiviehdotuksen keskeisiä seikkoja. Näin voidaan kuitenkin tehdä vain, jos palvelut voidaan tavaroiden tapaan standardisoida tai sääntöjen yhdenmukaistaminen on edennyt niin pitkälle, että voidaan välttää kilpailuvääristymät, sosiaalialan sääntöjen laiminlyöminen ja kuluttajien epäluottamus. Jos standardeja ei ole tai niitä ei voida lainkaan laatia (ns. määrittelemättömät palvelut), tulisi kyseiset erityistapaukset ottaa huomioon. |
3.5.3 |
Näin ollen komitean mielestä alkuperämaaperiaatteen soveltaminen rajatylittäviin palveluihin on liian aikaista. Alkuperämaaperiaate edellyttää, että lähtökohtana on sekä todellisuudessa että oikeudelliselta kannalta vertailukelpoinen tilanne. Komitean näkemyksen mukaan alkuperämaaperiaatteen soveltaminen voi olla menestyksellistä vain, kun sen soveltamisalasta on oikeudellinen selvyys ja oikeusvarmuus. Alkuperämaaperiaatteen noudattaminen ilman asianmukaista siirtymäkautta on näin ollen ongelmallista, varsinkin kun alakohtaiseen yhdenmukaistamiseen käytettävissä olevia välineitä ei komitean mielestä ole vielä hyödynnetty tyhjentävästi. Alkuperämaaperiaatteessa piilee vaara, että järjestelmät kilpailevat keskenään ja että kuluttajien ja työntekijöiden suoja sekä ympäristönsuojelustandardit heikkenevät, sillä EU:n jäsenvaltioissa on yhä erilaisia oikeus-, sosiaali- ja terveydenhuoltojärjestelmiä. Soveltamalla yhdenmukaista alakohtaista lähestymistapaa voidaan etenkin erityisen herkät alat mukauttaa paremmin sisämarkkinoiden haasteisiin kuin liian aikaisin toteutetulla laaja-alaisella yhdenmukaistamisella. Kaikki sidosryhmät ja etenkin kuluttajansuoja-alalla toimivat tahot ja työmarkkinaosapuolet olisikin kutsuttava mukaan tutkimaan kattavan — myös sosiaalisia ja ympäristöpoliittisia näkökohtia koskevan — seuraustenarvioinnin yhteydessä, voidaanko kyseisillä aloilla soveltaa alkuperämaaperiaatetta. Koska yhdenmukaistamistoimet ovat vähintään yhtä arvokas väline sisämarkkinoiden toteuttamisessa, tulisi asianmukaisessa ajassa lähentää säännöksiä aloilla, joilla jäsenvaltioilla on erityisiä terveys-, sosiaali- tai ammattioikeudellisia velvoitteita. Komission, Euroopan parlamentin ja neuvoston tulisi arvioida puolivaiheessa, onko edellä mainittuja aloja yhdenmukaistettu riittävästi. Sen mukaan, kuinka hyvin oikeussäännöksiä on saatu lähennettyä, tulisi antaa lisäaikaa yhdenmukaistamisen avulla tehtävälle lähentämiselle. Tällä menettelyllä on — sen lisäksi, että näille erityispalveluille (esim. vapaille ammateille) saadaan tarkat määritelmät — komitean mielestä se etu, että asianomaiset tahot voivat asteittain valmistautua parhaalla mahdollisella tavalla siirtymäkauden jälkeen sovellettavaan alkuperämaaperiaatteeseen, mikä on välttämätöntäkin sisämarkkinoiden toteuttamiseksi. Tämä koskee myös yhteis- ja itsesääntelymekanismeja. |
3.5.4 |
Komitean mielestä tulisi tutkia, olisiko sellaisesta keskitetystä, säännellyissä ammateissa tehdyistä rikkomuksista ja virheistä kootusta riippumattomasta rekisteristä apua, jonka tietoja voidaan saada nopeasti käyttöön. Toimivaltaiset viranomaiset kirjaisivat rekisteriin hyvän ammattitavan vastaisen toiminnan. Rekisterillä on tarkoitus luoda mahdollisimman epäbyrokraattinen ja nopea yhteydenpito jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välille. Sen avulla on myös määrä varmistaa markkinatoimijoiden onnistunut valvonta ja säännönmukaisuus. |
3.5.5 |
Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että alkuperäjäsenvaltio vastaa palveluntarjoajan ja tämän tarjoamien palvelujen valvonnasta myös silloin, kun palvelut tarjotaan toisessa jäsenvaltiossa. Säännös luo hyvin raskaan vastuun — ja työtaakan — alkuperämaalle ja sen toimivaltaisille laitoksille. Ammattipätevyyden tunnustamista koskevan direktiiviehdotuksen 6 artiklan b alakohdassa korostetaan jo kuitenkin rajatylittävien palvelujen yhteydessä, että toiminnasta ja tietystä tutkinnosta on tehtävä asianmukainen ilmoitus kohdemaassa. Jos palveluntarjoaja siirtyy alkuperämaata tiukempia säännöksiä noudattavaan jäsenvaltioon, alkuperämaaperiaate aiheuttaa odottamattomia kilpailuvääristymiä. Komitea on vakuuttunut siitä, että kilpailuvääristymät voidaan välttää lähentämällä jäsenvaltioiden lainsäädäntöjä asteittain vähimmäislaatustandardien mukaisiksi ja varmistamalla näin asianmukainen kuluttajien ja työntekijöiden suoja sekä ympäristönsuojelun taso. On määriteltävä selkeät säännöt ja ehdot niiden palveluntarjoajien valvontaa varten, jotka tarjoavat palvelujaan muissa jäsenvaltioissa, jotta kuluttajat voivat luottaa siihen, että heille tarjotut palvelut ovat voimassa olevan lainsäädännön mukaisia. |
3.5.6 |
Alkuperämaaperiaate ei ole toimintakelpoinen, jollei jäsenvaltioiden viranomaisten yhteistyötä ole järjestetty hyvin myös alue- ja paikallistasolla. Nykyiset sähköiset valvontarakenteet ja yhteistyöverkot eivät ole tarpeeksi verkottuneita. Suunniteltu alkuperämaan ammatillinen valvonta — joka ehdotetun direktiivin 36 ja 37 artiklassa kaavaillaan suoritettavaksi alkuperä- ja kohdejäsenvaltion yhteistyöllä — ei vaikuta tehokkaalta. |
3.5.7 |
Muutoin komitea katsoo, että kieliesteistä ja pitkistä viestintäväylistä johtuvat ajalliset viivästykset voivat hidastaa huonoa palvelua saaneen tai haittaa kärsineen kuluttajan asian käsittelyä. Kuluttajille on taattava mahdollisuus turvautua tehokkaaseen ja suoraviivaiseen valitusmenettelyyn ja korvausvaatimusten esittämiseen, jos kulloinenkin palvelu ei täytä vaatimuksia. Ehdotetun direktiivin mukaan kohdejäsenvaltion toimivaltaiset laitokset eivät edes voi itse ryhtyä toimiin, sillä niille ei tiedoteta säännöllisesti siitä, millä nimikkeellä toimiva, minkälaisen vastuuvakuutuksen ottanut jne. toisen jäsenvaltion palveluntarjoaja on yhteydessä kohdejäsenvaltion kuluttajiin. Velvollisuus tiedottaa kohdejäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille sekä näiden kurinpidolliset valtuudet on näin ollen lisättävä direktiiviehdotukseen, ja ne voitaisiin toteuttaa ehdotetun keskitetyn rekisterin avulla. Euroopan parlamentti on ensimmäisessä käsittelyssään jo tehnyt asiaa koskevia muutosehdotuksia ammatillisen pätevyyden tunnustamisesta annettavan direktiivin lainsäädäntämenettelyssä. |
3.5.8 |
Komitea pelkää, että direktiiviehdotuksen 17 artiklan ensimmäisen kohdan 20–23 alakohdan osittaisista poikkeussäännöksistä huolimatta sopimuksellisia ja sopimuksenulkoisia velvoitteita koskevan yhtenäisen oikeudellisen välineen luominen Rooma I -asetuksen ja Rooma II -asetusehdotuksen avulla olisi vaarassa. Asetukset noudattavat universaalia lähtökohtaa: niissä säädetään yhdenmukaisesti kansainvälisestä yksityisoikeudesta niin EU:n kuin unionin ulkopuolisten maiden asioiden osalta ja huolehditaan näin oikeudellisesta selvyydestä kaikkien sopimusosapuolten kannalta. |
3.6 Työntekijöiden lähettäminen
3.6.1 |
Joulukuun 16. päivänä 1996 annetun, lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin 96/71/EY tarkoituksena on huolehtia siitä, etteivät yritysten entistä paremmat mahdollisuudet tarjota palveluja muissa jäsenvaltioissa ole ristiriidassa työntekijöiden perusoikeuksia koskevien normien kanssa. Direktiivissä säädetään lähetettyjen työntekijöiden työehtojen ja -olojen käytännön koordinoinnista. Komissio ehdottaakin nyt käsillä olevan direktiiviehdotuksen 17 artiklan 5 kohdassa poikkeusta alkuperämaaperiaatteeseen lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla aihealueilla ja osoittaa siten, että näiden direktiivien soveltamisalat halutaan rajata toisistaan selkeästi. Tarkasteltuaan lähemmin nyt käsillä olevan direktiiviehdotuksen 24 ja 25 artiklaa komitea epäilee kuitenkin, onko kaavaillut poikkeussäännökset muotoiltu riittävän selkeästi ja kattavasti. |
3.6.1.1 |
Lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin ja palveludirektiivin suhde on herättänyt lukuisia kysymyksiä, jotka vaihtelevat maittain niiden erilaisten työmarkkinajärjestelmien mukaan. Sekä unionin tason että kansallisten työmarkkinaosapuolien näkemykset on otettava tarkkaan huomioon, jotta palveludirektiivi olisi hyväksyttävissä. |
3.6.1.2 |
Palveludirektiivi ei saa vaikuttaa ammattiyhdistysoikeuksiin, järjestäytymisoikeuteen, kollektiiviseen neuvotteluoikeuteen, mukaan luettuna työmarkkinaosapuolien oikeus tehdä työehtosopimuksia, eikä työtaisteluoikeuteen. Asia olisi ilmaistava selvästi 3 artiklassa. Muiden jäsenvaltioiden työntekijöitä on kohdeltava samalla tavoin kuin sen maan työntekijöitä, jossa työ tehdään. Tämä on selvää, kun otetaan huomioon EU:n perussopimusten perustana oleva syrjimättömyysperiaate. Palkkoihin ja työehtoihin on niin ollen sovellettava kaikilta merkittäviltä osin sen maan sääntöjä, jossa työ tehdään. Kyseisten sääntöjen noudattamista kaikilta merkittäviltä osilta on valvottava työpaikalla, jotta valvonta olisi tehokasta. Palveludirektiivissä on sen vuoksi ilmaistava selvästi, että lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin tavoitteena on työntekijöiden suojeleminen ja että direktiivin mukaisesti on täysin sallittua, että tietyssä maassa työntekijöihin sovelletaan vähimmäisvaatimuksia tiukempia sääntöjä. |
3.6.2 |
Komitea on vakuuttunut siitä, että ehdotetun direktiivin 24 ja 25 artiklan tarkastuskiellon vuoksi 17 artiklan 5 kohdan poikkeussäännös on järjetön. Näin jää nimittäin avoimeksi, millä tavoin alkuperämaa saa tietää mahdollisista rikkomuksista kohdejäsenvaltiossa, joka ei saa enää tehdä tarkastuksia eikä langettaa rangaistuksia. Vaikka oletettaisiinkin, että tämä olisi mahdollista, jää edelleen avoimeksi, miten alkuperämaa toimisi vieraassa valtiossa, jossa sillä ei ole toimivaltuuksia. Lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin perusteella jäsenvaltiot voivat sitä vastoin määritellä, mitä selvityksiä yrityksiltä voidaan (esimerkiksi julkisten hankintojen yhteydessä) vaatia kohdejäsenvaltiossa, kuka on valtiossa vastuussa sakkoja ja valituksia koskevista ilmoituksista sekä minkälaisia toimintailmoitusten tulisi olla. Näin asian tulisi olla vastakin. |
3.6.3 |
Alkuperä- ja kohdemaan viranomaisten entistä parempi yhteistyö tulevaisuudessa on varmasti toivottavaa ja välttämätöntä, sillä käytännön kokemukset tuovat esiin toisenlaisen kuvan, jota ei ETSK:n mielestä oteta vielä riittävästi huomioon ehdotetussa direktiivissä. ETSK on sitä mieltä, että palveluja koskevan direktiivin on oltava alkuperä- ja kohdemaan yhteistyön osalta nykyistä täsmällisempi ja selkeämpi. |
3.6.4 |
Kolmansien maiden kansalaisten tilapäisen siirron yhteydessä alkuperäjäsenvaltion on direktiiviehdotuksen mukaan varmistettava, että lähetettävä työntekijä — EU:n tai unionin ulkopuolisen maan kansalainen — täyttää alkuperäjäsenvaltiossa asuinpaikkaa ja työsuhdetta koskevat lakisääteiset vaatimukset. Kohdejäsenvaltio ei saa kohdistaa työntekijään tai palveluntarjoajaan ennalta estävää valvontaa. Ehdotuksen vaikutukset saattavat olla edellä esitetyn kaltaisia. Myös tältä osin direktiivissä tulisi täsmentää, ettei nykyinen oikeudellinen tilanne muutu. |
3.7 Kuluttajansuojan toteuttaminen palveluntarjoajan vastuuvakuutusvelvoitteen avulla
3.7.1 |
Komitea on tietoinen siitä, että kun palvelut aiheuttavat vastaanottajalle terveys-, turvallisuus- tai talousriskin, palveluntarjoajan ammatillinen vastuuvakuutusvelvoite saattaa olla väline kuluttajien luottamuksen parantamiseksi. Yhtäläisten kilpailuedellytysten säilyttämiseksi palveluntarjoajien kesken saattaa olla tarpeen laatia EU:n laajuiset yhtenäiset vastuuvakuutusta koskevat säännökset. Kun otetaan huomioon asiaa puoltavat ja vastustavat näkökannat, on vastuuvakuutus oikeutettu vain, jos kolmansia osapuolia tai kuluttajia on erityisesti suojeltava. Tässä mielessä merkittävät ammattiryhmät ja alat on määriteltävä jo direktiivissä. Lisäksi tarvitaan säännöstä, jossa otetaan riittävän joustavasti huomioon mahdollisten vakuutuksenottajien henkilökohtaiset riskitilanteet ja vakuutustarve. |
3.8 Laadunvarmistus sertifioinnin avulla
3.8.1 |
Komitea on varma siitä, että osaamiseen perustuva palvelu pakottaa kilpailijat säännölliseen täydennyskoulutukseen. Vain uusimpiin tieteellisiin ja teknisiin normeihin perustuvat palvelut selviytyvät kilpailussa. Laatumerkinnät ja sertifikaatit takaavat toivotun laadunvarmistuksen vain, jos kuluttaja ymmärtää, mihin normeihin ne perustuvat. Yleinen tunnustaminen edellyttää tiettyä tunnettuusastetta. Muutoin ei päästä kuluttajan kannalta välttämättömään avoimuuteen. Kuluttajilla pitää olla selkeät ja yksiselitteiset tiedot siitä, miten palvelujen laatu on ilmaistu. Koska markkinoilla esiintyy monenlaisia merkintöjä, joita kuluttajat eivät tunnista, on vaarana, että tämänlaatuiset merkinnät menettävät arvoaan eivätkä tarjoa kuluttajille näiden tarvitsemaa tietoa. |
3.9 Hintojen avoimuus
3.9.1 |
Kuten ehdotetun direktiivin 26 artiklan 3 kohdassa todetaan, avoimuuden tulisi näkyä myös palvelun hinnan ja hinnan laskentatavan ilmoittamisena. Komitean mielessä tässä yhteydessä on pohdittava, tulisiko hintojen avoimuus varmistaa siten, että nämä ilmoitetaan sekä kuluttajan niitä kysyessä (business to consumer) että oma-aloitteisesti toimeksiannon yhteydessä. Tällainen avoimuus voitaisiin toteuttaa esimerkiksi yhteisön lainsäädännön mukaisten maksu- ja kustannustaulukoiden avulla. Niitä ei kuitenkaan tarvitsisi välttämättä soveltaa yritysten väliseen toimintaan. |
3.10 Sähköisten viestimien käyttäminen
3.10.1 |
Komitea on tyytyväinen siihen, että kaikki menettelyt on lähtökohtaisesti tarkoitus suorittaa sähköisesti. Kyseessä on tulevaisuuteen suuntautunut ehdotus, joka on periaatteessa kannatettava. On kuitenkin muistettava — ja tämä ilmenee jo ehdotetun direktiivin 5 artiklan rajoituksista — että merkittävien asiakirjojen, kuten todistusten, rekisteriotteiden jne. alkuperäiskappaleet tai niiden oikeaksi todistetut käännökset voidaan esittää sähköisesti korkeintaan silloin, kun niiden aitous voidaan tarkistaa hyväksyttävän allekirjoituksen tms. avulla. Näin ei asian laita yksinkertaisessa sähköisessä viestinnässä vielä ole, joten kaikissa jäsenvaltioissa on luotava asianmukaiset tekniset edellytykset (ks. uudenaikaisia viestimiä ja viestintää koskeva komitean lausuntotyö). |
3.11 Alojen välinen yhteistyö
3.11.1 |
Komitea arvostaa sitä, että kuluttajille tarjotaan palvelualojen yhteistyön avulla laaja-alaisia palveluja. Tietyille palveluntarjoajille kansallisessa lainsäädännössä säädetyn erityisaseman vuoksi on kuitenkin otettava huomioon, että lakisääteiset velvoitteet ovat merkittäviä yhteistyön kannalta. Tiettyjen palveluntarjoajien vaitiolo-oikeudet ja -velvoitteet mahdollistavat yhteistyön vain, jos ne ovat saman toimiston työntekijöille samat. Muutoin voidaan loukata Euroopan unionin perusoikeuskirjassa yksittäiselle kuluttajalle taattuja oikeuksia. |
3.12 Käytännesäännöt
3.12.1 |
Yhteisön laajuisia käytännesääntöjä koskeva ehdotus on kannatettava. Ammatteja ja niiden harjoittamista koskevia erilaisia kansallisia säännöksiä ajatellen käytännesäännöt tarjoavat useita mahdollisuuksia varmistaa tarjottujen palvelujen laatu. Palveluntarjoajien laatimat laadunvarmistusjärjestelmät ovat vapaaehtoisia, eivät oikeudellisesti sitovia sopimuksia. Se ei tarkoita, ettei niillä ole mitään vaikutusta, mutta rajoittaa jossain määrin niiden toteuttamista. Monissa jäsenvaltioissa voimassa olevat oikeudelliset rajoitukset vaikeuttavat kyseisten sopimusten soveltamista. |
3.13 Sosiaaliturva
3.13.1 |
Laajentuneessa Euroopan unionissa noudatetaan erilaisia sosiaaliturvajärjestelmiä, jotka ovat muotoutuneet pitkän ajan kuluessa ja läheisessä yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa. Tärkein menetelmä sosiaaliturvajärjestelmiä kehitettäessä on ollut hyvien käytänteiden vaihto. Tämä vaikuttaa myös direktiiviehdotukseen palvelujen tarjonnasta sisämarkkinoilla. On varmistettava, ettei yhteisiä sosiaalipoliittisia saavutuksia vesitetä. |
3.13.2 |
Työmarkkinaosapuolilla on itsestään selvästi vahva rooli palvelualaa kehitettäessä. Tässä yhteydessä on kuitenkin muistettava, että ammattiliitot eivät nimenomaisesti sisälly ehdotetussa direktiivissä mainittuihin ”sidosryhmiin”. ETSK korostaa painokkaasti, että työmarkkinaosapuolia ja järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa on kuultava sosiaaliturva-alaa kehitettäessä aina, kun se on järkevää. Myös asianosaisten omat aloitteet ovat aina tervetulleita. |
3.13.3 |
Erityisen tärkeää tässä yhteydessä on se, ettei ehdotetussa direktiivissä oteta huomioon sitä, että eräissä EU:n jäsenvaltioissa sovelletaan työehtosopimuksia lainsäädännön tavoin. Tämä tarkoittaa käytännössä, että työehtosopimukset ovat oikeudellisesti yhtä sitovia kuin perinteinen lainsäädäntö. Työehtosopimuksia sovelletaan erityisen paljon Pohjoismaissa, joissa on tavallista, että riippumattomat työmarkkinaosapuolet sopivat kollektiivisesti palkoista ja työehdoista. Ehdotettua direktiiviä on muutettava siten, että siinä nimenomaan tunnustetaan työehtosopimukset välineiksi, joilla täytetään ehdotetun direktiivin velvoitteet. |
3.14 Lupajärjestelmä
3.14.1 |
Ehdotetut rajoitukset jäsenvaltioiden mahdollisuuksiin ottaa käyttöön tai säilyttää oma lupajärjestelmänsä ovat hyvin tiukkoja ja muuttavat useiden jäsenvaltioiden käytäntöä. Onkin kysyttävä, kaventavatko ehdotetut rajoitukset jäsenvaltioiden mahdollisuuksia vaatia kansallisten säännösten soveltamista esimerkiksi sosiaalipalvelu-, terveydenhuolto- ja ympäristöalalla. Valtion vapaus muotoilla kyseisiä aloja sekä kansallinen, alueellinen tai paikallinen päätäntävalta ovat keskeisiä välineitä, joilla voidaan vaikuttaa sosiaalipalvelu- ja terveydenhuoltoalojen laatu- ja turvallisuusstandardeihin. Valta muotoilla sosiaalipolitiikkaa riippuu nimenomaan myös mahdollisuudesta suunnata palveluntarjoajille kyseisillä tasoilla asetettavia yksittäisiä vaatimuksia. |
3.15 Verotus
3.15.1 |
Ehdotetun direktiivin 2 artiklassa säädetään verotusta koskevista poikkeuksista direktiivin soveltamisalaan. Komitea muistuttaa, että yksi sisämarkkinoiden toteuttamisen pääesteistä on edelleen se, etteivät jäsenvaltiot sovella verosäännöksiä yhdenmukaisesti. Unionitason yhtenäisillä säännöksillä voitaisiin kohdennetusti varmistaa mukautukset. Alkuperämaaperiaatetta ei kuitenkaan tälläkään alalla katsota voitavan soveltaa yleisesti. Niinpä Euroopan komissio ehdottaa kuudennen (arvonlisävero)direktiivin uudistuksen yhteydessä, että verovelvollisten välisistä palveluista kannetaan vero kohdejäsenvaltiossa eikä alkuperämaassa. Rajatylittävän palvelujen tarjonnan yksinkertaistaminen ei tässä kohden ole johdonmukaista, mutta johdonmukaisuus olisi vähintäänkin avuksi ellei välttämätöntä. |
4 Tiivistelmä komitean ehdotuksista
4.1 |
Komitea on tyytyväinen Euroopan komission tavoitteeseen luoda sisämarkkinat ja ottaa uusi askel kohti EU:n tekemistä maailman kilpailukykyisimmäksi ja dynaamisimmaksi osaamiseen perustuvaksi talousalueeksi, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta (Lissabonin strategia). Tätä tavoitetta pyritään myös sisämarkkinoiden palveluita koskevalla direktiiviehdotuksella toteuttamaan. Palvelumarkkinoilla on merkittävä kerrannaisvaikutus työpaikkojen luomiseksi ja talouskasvun edistämiseksi koko EU:ssa. Palvelujen sisämarkkinoiden toteuttaminen voi hintojen alentumisen ja valinnanvaran lisääntymisen myötä tuoda myös merkittäviä etuja kuluttajille. Komitea katsoo kuitenkin, että direktiiviehdotukseen tulisi sisällyttää tässä lausunnossa ehdotetut muutokset ja täsmennykset, jotta sillä todella saavutetaan kyseinen tavoite. |
4.2 |
Lausunnon keskeiset kohdat ovat seuraavat: |
4.2.1 |
Yhdenmukaistaminen ja kaksivaiheinen siirtymäkausi tietyille palveluille: Komitean mielestä alkuperämaaperiaatteen soveltaminen rajatylittäviin palveluihin on liian aikaista. Komitea suosittaa yleisesti sen tarkistamista, voidaanko alkuperämaaperiaatetta soveltaa eri aloilla (esimerkiksi terveydenhuolto- ja sosiaalipalvelualoilla). Jos sen soveltaminen vaikuttaa periaatteessa mahdolliselta, on otettava huomioon seuraavaa: Yhdenmukaistaminen ja alkuperämaaperiaate ovat vähintäänkin samanveroisia välineitä sisämarkkinoiden luomisessa. Erikseen määriteltävässä toiminnassa jäsenvaltioiden terveydenhoitojärjestelmissä, vapaissa ammateissa ja muilla herkillä aloilla tulisi ainakin siirtymäkauden ajan antaa etusija yhdenmukaistamiselle. Komitea on tällä hetkellä huolissaan siitä, että alkuperämaaperiaatteen välitön käyttöönotto heikentäisi nykytilannetta. Uusien säännösten tulee olla mahdollisimman helppokäyttöisiä ja rakenteeltaan selkeitä, jotta niiden toimeenpano olisi yksinkertaista ja sujuvaa. Tämä koskee myös yhteis- ja itsesääntelymekanismeja. |
4.2.2 |
Sosiaaliseen ulottuvuuteen liittyvät ongelmat: Ehdotetulla direktiivillä ei saa heikentää nykyisiä sosiaali-, palkka- ja turvallisuusstandardeja työpaikalla etenkään lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin osalta. Jäsenvaltioiden työehtosopimusneuvottelu- ja työehtosopimusjärjestelmiin sekä niihin liittyviin lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin (direktiivi 96/71/EY) kansallisiin toimeenpanojärjestelyihin ei tule puuttua. Jäsenvaltioiden on kyettävä määrittelemään sitovasti käsitteet työntekijä, itsenäinen ammatinharjoittaja ja näennäisesti itsenäinen ammatinharjoittaja, jotta lähetettyjä työntekijöitä koskevalle direktiiville luodaan yksiselitteiset soveltamisperusteet alkuperämaaperiaatetta rajoittamalla. Lisäksi jäsenvaltioiden on sovellettava samoja yleisiä työehtoja niin oman maansa työntekijöihin kuin maahanmuuttajiin ja lähetettyihin työntekijöihin. Yksi työpaikan työntekijöistä voitaisiin nimetä vastuuhenkilöksi, jonka tehtävänä on pitää kohdemaassa työskentelyyn vaadittavat asiakirjat saatavilla. |
4.2.3 |
Soveltamisala ja lainvalintasäännöt: Palvelujen rajatylittävän liikkuvuuden osalta on alkuperämaaperiaatteen soveltamisala, poikkeussäännökset ja lainvalintasäännöt laadittava vielä tarkemmin ja rajattava toisistaan entistä selvemmin. Tämä koskee suunnitellun ammattitutkintojen vastavuoroista tunnustamista koskevan direktiivin soveltamisalan rajaamista sekä sen selvittämistä, voidaanko esimerkiksi ristiriitaisuudet alkuperämaasäännön — joka direktiiviehdotuksen mukaan on etusijalla — ja vastaanottavan valtion sosiaali-, vero- ja rikosoikeudellisten sääntöjen välillä välttää, ja jos voidaan, miten. Yleisesti ottaen oikeudellista epäjohdonmukaisuutta muihin säädöksiin nähden tulisi välttää. Etenkin Rooma I- ja Rooma II-yleissopimukset tulee jättää ennalleen. Kansainvälinen yksityisoikeus tarjoaisi kuitenkin monissa tapauksissa selkeämmät säännöt riitojen ratkaisemiseksi. Kaikki yleishyödylliset palvelut on suljettava pois palveludirektiivin soveltamisalasta, kunnes saadaan aikaan yhteisön puitteet. |
4.2.4 |
Rajatylittävän toiminnan keskitetty rekisteri: Direktiivissä säädettyä tiettyjen palveluntarjoajien, nimittäin vapaiden ammatinharjoittajien, valvontaa ajatellen tulisi komitean mielestä tutkia, voisiko unionin laajuisen keskusrekisterin perustaminen vaatimusten ja rikkomusten kirjaamiseksi tehostaa ja auttaa valvontatehtävää. |
4.2.5 |
Empiirisen kartoittamisen kehittäminen: Sisämarkkinoilla tarjottavien palvelujen kartoittamisvälineet on tarkistettava ja niitä on parannettava, jotta toimien syyt ja seuraukset voidaan yksilöidä ja niitä voidaan arvioida entistä paremmin. |
4.2.6 |
Laadunvarmistus ja hintojen avoimuus: Kuluttajansuojaa on parannettava laadunvarmistusjärjestelmillä sekä ottamalla tarvittaessa käyttöön vakuutusvelvoite. Rajatylittävän palveluntarjonnan yhteydessä kuluttajien tulisi kuluttajan ja yritysten välisissä toiminnassa (business to consumer) kysymättäkin saada käsitys palvelun suorittamisen ehdoista ja hinnoista. Yhteisön lainsäädännön mukaiset maksu- ja kustannustaulukot voisivat olla yksi ratkaisu. |
4.2.7 |
Verosäännösten yhtenäistäminen: Monien todellisten ja oletettujen pienten esteiden ohella jäsenvaltiot ja kunnat estävät itse sisämarkkinoiden toteuttamisen, sillä verolainsäädäntö on kirjavaa ja sitä sovelletaan epäyhtenäisesti. Komitea kehottaa niitä kiinnittämään tilanteeseen erityistä huomiota myös tulevaisuudessa. |
5 |
Sisämarkkinoiden myönteisiä näkökohtia etenkin pk-yritysten ja itsenäisten ammatinharjoittajien kannalta on esiteltävä nykyistä tiiviimmin komitean Prism-hankkeen avulla. Jos palveluntarjoajat ja kuluttajat eivät ole laajalti vakuuttuneita sisämarkkinoiden eduista, ei palvelualan kasvumahdollisuuksia voida komitean mielestä hyödyntää. |
Bryssel 10. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) EYVL C 48, 21. helmikuuta 2002.
LIITE
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon
Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat äänestyksessä vähintään neljänneksen annetuista äänistä.
Kohta 2.1.1
Muutetaan kuulumaan seuraavasti:
”Toimivat sisämarkkinat edellyttävät esteiden poistamisen lisäksi myös asianmukaista sääntelyä. Jotta pystyttäisiin samanaikaisesti lisäämään EU:n kilpailukykyä, tarvitaan kansallisia ja EU-tason säännöksiä ja näin ollen yhdenmukaistettuja normeja menettelyjen yksinkertaistamista ja hallinnollisia toimenpiteitä, joilla taataan palvelujen saatavuus ja tarjoamisen mahdollisuus.”
Äänestystulos
Puolesta 48
Vastaan 113
Pidättyi 6
Kohta 3.3.3
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 52
Vastaan 130
Pidättyi 6
Kohta 3.5
Poistetaan ja korvataan seuraavalla:
”3.5.1 |
Vaikka perustamissopimuksessa määrätäänkin palvelujen rajatylittävään vapaaseen liikkuvuuteen liittyvistä oikeuksista ja oikeuskäytännöstä, yritykset ovat monesti käytännössä epävarmoja oikeuksistaan. Nämä oikeudet on kirjattu palveludirektiiviin ja niille on annettu konkreettinen muoto. Varsinkin alkuperämaaperiaate on erittäin keskeinen elementti, joka voi helpottaa etenkin pienten ja keskisuurten yritysten kohdalla niiden velvollisuuksien ja oikeuksien tuntemista, kun yritykset toimittavat palveluja rajan yli maahan, johon ne eivät kuitenkaan ole asettuneet. Vaikka direktiivissä samalla muotoillaan suuri joukko alkuperämaaperiaatetta koskevia poikkeuksia, komitea katsoo (edellyttäen ettei lisää poikkeuksia ole suunnitteilla), että alkuperämaaperiaatteesta voi muodostua merkittävä palvelujen sisämarkkinoiden kehittymistä edistävä tekijä, josta koituu hyötyä sekä kuluttajille, työntekijöille että Euroopan kilpailukyvylle. |
3.5.2 |
Komitea katsoo alkuperämaaperiaatteen toimivan katalyyttinä jäsenvaltioiden kuluttajansuoja- ja ympäristölainsäädännön lähentämiselle sekä myöhemmin harmonisoinnille. |
3.5.3 |
Komitea katsoo, että alkuperämaaperiaatteen tehokas soveltaminen edellyttää oikeusvarmuutta ja periaatteen soveltamisalan selkeää määrittelyä. Onkin tuotava konkreettisesti esiin, ettei periaate rajoita kuluttajien ja työntekijöiden nykyisiä oikeuksia tai heikennä ympäristönsuojelun nykytasoa. Samalla on pyrittävä selvittämään epäselvyydet, jotka liittyvät alkuperämaaperiaatteen ja kansainvälisen oikeuden sekä Rooma I -yleissopimuksen ja Rooma II -asetuksen yhteensopivuuteen, sekä ratkaisemaan muut mahdolliset oikeudelliset ongelmat. Tässä yhteydessä ei kuitenkaan tule häiritä alkuperämaaperiaatteen tavoitetta helpottaa palveluyritysten mahdollisuuksia tarjota palvelujaan yli rajojen.” |
Äänestystulos
Puolesta 68
Vastaan 127
Pidättyi 5
Kohdat 3.5.1, 3.5.2 ja 3.5.3
Korvataan seuraavalla uudella kohdalla 3.5.1:
”Ehdotetun direktiivin 16 artiklan mukainen alkuperämaaperiaatteen lähtökohtainen noudattaminen sekä 17 artiklassa luetellut poikkeukset ovat direktiiviehdotuksen keskeisiä seikkoja. Vain tällä tavoin palvelumarkkinoiden avaaminen voi onnistua viivytyksittä. Palveluntarjoajien rajatylittävä kilpailu hyödyttää kuluttajia ja voi luoda uusia työpaikkoja. Komitea on vakuuttunut siitä, että alkuperämaaperiaatteen soveltaminen voi olla menestyksellistä vain, kun sen soveltamisalasta on oikeudellinen selvyys ja oikeusvarmuus. Alkuperämaaperiaatteen noudattamisen yhteydessä tulisikin tutkia, minkä palvelujen osalta oikeusperustojen mukauttaminen edelleen voisi olla järkevää. Samalla on kiinnitettävä huomiota siihen, ettei palvelujen tarjoamisvapaus rajoita työntekijöiden eikä kuluttajien oikeuksia eikä ympäristönsuojelua. EU:lla on jo kyseisillä aloilla maailmanlaajuisesti verrattuna korkeat standardit, jotka on turvattava.”
Äänestystulos
Puolesta 83
Vastaan 122
Pidättyi 5
Kohta 3.5.1
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 73
Vastaan 141
Pidättyi 7
Kohta 3.5.2
Muutetaan kuulumaan seuraavasti.
”Ehdotetun direktiivin 16 artiklan mukainen alkuperämaaperiaatteen lähtökohtainen noudattaminen sekä 17 artiklassa luetellut poikkeukset ovat direktiiviehdotuksen keskeisiä seikkoja. Tavaroihin tähän asti sovellettua alkuperämaaperiaatetta sovelletaan ehdotuksessa sinällään palveluihin. Näin voidaan kuitenkin tehdä vain Alkuperämaaperiaatetta on hyvä soveltaa ennen kaikkea, jos palvelut voidaan tavaroiden tapaan standardisoida tai sääntöjen yhdenmukaistaminen on edennyt niin pitkälle, ettei ongelmia synny. Jos standardeja ei ole tai niitä ei voida lainkaan laatia (ns. määrittelemättömät palvelut), tulisi kyseiset erityistapaukset ottaa huomioon.”
Äänestystulos
Puolesta 76
Vastaan 134
Pidättyi 6
Kohta 3.5.3
Muutetaan kuulumaan seuraavasti.
”Näin ollen komitean mielestä alkuperämaaperiaatteen soveltaminen rajatylittäviin palveluihin on liian aikaista. Alkuperämaaperiaate edellyttää, että lähtökohtana on sekä todellisuudessa että oikeudelliselta kannalta vertailukelpoinen tilanne. Komitean näkemyksen mukaan alkuperämaaperiaatteen soveltaminen voi olla on menestyksellistä vain, kun sen soveltamisalasta on oikeudellinen selvyys ja oikeusvarmuus. Alkuperämaaperiaatteen noudattaminen ilman asianmukaista siirtymäkautta on näin ollen ongelmallista, varsinkin kun alakohtaiseen yhdenmukaistamiseen käytettävissä olevia välineitä ei komitean mielestä ole vielä hyödynnetty tyhjentävästi. Alkuperämaaperiaatteessa piilee vaara, että järjestelmät kilpailevat keskenään ja että kuluttajien ja työntekijöiden suoja sekä ympäristönsuojelustandardit heikkenevät, sillä EU:n jäsenvaltioissa on yhä erilaisia oikeus-, sosiaali- ja terveydenhuoltojärjestelmiä. Soveltamalla yhdenmukaista alakohtaista lähestymistapaa voidaan etenkin erityisen herkät alat mukauttaa paremmin sisämarkkinoiden haasteisiin kuin liian aikaisin toteutetulla laaja-alaisella yhdenmukaistamisella. Tässä yhteydessä on kaikilla aloilla tutkittava — myös sosiaalisia ja ympäristöpoliittisia näkökohtia koskevan — kattavan seuraustenarvioinnin yhteydessä, voidaanko niillä soveltaa alkuperämaaperiaatetta. Koska yhdenmukaistamistoimet ovat vähintään yhtä arvokas väline yhdessä alkuperämaaperiaatteen kanssa täydentäviä välineitä sisämarkkinoiden toteuttamisessa, tulisi asianmukaisessa ajassa lähentää säännöksiä aloilla, joilla jäsenvaltioilla on erityisiä terveys-, sosiaali- tai ammattioikeudellisia velvoitteita, mikäli komissio, Euroopan parlamentti ja neuvosto pitävät tätä tarpeellisena. Komission, Euroopan parlamentin ja neuvoston tulisi arvioida puolivaiheessa, onko edellä mainittuja aloja yhdenmukaistettu riittävästi. Sen mukaan, kuinka hyvin oikeussäännöksiä on saatu lähennettyä, tulisi antaa lisäaikaa yhdenmukaistamisen avulla tehtävälle lähentämiselle. Tällä menettelyllä on sen lisäksi, että näille erityispalveluille (esim. vapaille ammateille) saadaan tarkat määritelmät komitean mielestä se etu, että asianomaiset tahot voivat asteittain valmistautua parhaalla mahdollisella tavalla siirtymäkauden jälkeen sovellettavaan alkuperämaaperiaatteeseen, mikä on välttämätöntäkin sisämarkkinoiden toteuttamiseksi. Tämä koskee myös yhteis- ja itsesääntelymekanismeja.”
Äänestystulos
Puolesta 79
Vastaan 139
Pidättyi 7
Kohta 3.5.4
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 65
Vastaan 150
Pidättyi 4
Kohta 3.6.2
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 74
Vastaan 140
Pidättyi 3
Kohta 3.9
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 73
Vastaan 134
Pidättyi 5
Kohta 3.15
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 90
Vastaan 135
Pidättyi 2
Kohta 4.2.1
Korvataan seuraavalla:
”Komission lähtökohta, jonka mukaan alkuperämaaperiaatetta tulee noudattaa ehdotetussa direktiivissä mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta, on oikea. Vain tällä tavoin palvelumarkkinoiden avaaminen voi onnistua viivytyksittä. Samalla tulisi varmistaa, että alkuperämaaperiaatetta sovellettaessa vallitsee oikeudellinen selvyys ja oikeusvarmuus. Alkuperämaaperiaatteen noudattamisen yhteydessä tulisikin tutkia, minkä palvelujen osalta oikeusperustojen mukauttaminen edelleen voisi olla järkevää. On kiinnitettävä huomiota siihen, ettei palvelujen tarjoamisvapaus rajoita työntekijöiden eikä kuluttajien oikeuksia eikä ympäristönsuojelua. Uusien säännösten tulee olla mahdollisimman helppokäyttöisiä ja rakenteeltaan selkeitä, jotta niiden toimeenpano olisi yksinkertaista ja sujuvaa. Tämä koskee myös yhteis- ja itsesääntelymekanismeja.”
Äänestystulos
Puolesta 66
Vastaan 146
Pidättyi 4
Kohta 4.2.1
Poistetaan ja korvataan seuraavalla tekstillä:
”Alkuperämaaperiaatteen soveltaminen sekä yhdenmukaistaminen ovat molemmat keskeisiä välineitä pyrittäessä varmistamaan palveluiden vapaa liikkuvuus. Alkuperämaaperiaatteen soveltamisen voidaan myös katsoa edistävän jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentymistä ja myöhemmin jopa niiden yhdenmukaistamista niillä aloilla, joilla se katsotaan tarpeelliseksi. Alkuperämaaperiaate voi itsessään vaikuttaa siihen, että yritysten on entistä helpompi tarjota rajatylittäviä palveluita ilman että ne asettuisivat kohdemaahan. Tämä vauhdittaa keskeisellä tavalla palvelujen sisämarkkinoiden edelleenkehittämistä siten, että kuluttajat, työntekijät ja Euroopan kilpailukyky hyötyvät tilanteesta. On kuitenkin tärkeää selvittää kaikki vielä ratkaisematta olevat oikeudelliset seikat, ennen kuin voidaan odottaa, että alkuperämaaperiaatetta voidaan hyödyntää tehokkaasti.”
Äänestystulos
Puolesta 75
Vastaan 135
Pidättyi 3
Kohta 4.2.2
Muutetaan kuulumaan seuraavasti:
”Sosiaaliseen ulottuvuuteen liittyvät ongelmat: Ehdotetulla direktiivillä ei saa heikentää nykyisiä sosiaali-, palkka- ja turvallisuusstandardeja työpaikalla etenkään lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin osalta. Jäsenvaltioiden työehtosopimusneuvottelu- ja työehtosopimusjärjestelmiin sekä niihin liittyviin lähetettyjä työntekijöitä koskevan direktiivin (direktiivi 96/71/EY) kansallisiin toimeenpanojärjestelyihin ei tule puuttua. Jäsenvaltioiden on kyettävä määrittelemään sitovasti käsitteet työntekijä, itsenäinen ammatinharjoittaja ja näennäisesti itsenäinen ammatinharjoittaja, jotta lähetettyjä työntekijöitä koskevalle direktiiville luodaan yksiselitteiset soveltamisperusteet alkuperämaaperiaatetta rajoittamalla. Lisäksi jäsenvaltioiden on sovellettava samoja yleisiä työehtoja niin oman maansa työntekijöihin kuin maahanmuuttajiin ja lähetettyihin työntekijöihin. Tässä yhteydessä riittäväksi toteutusvälineeksi tulisi katsoa yrittäjän vakuutus toimia vaaditulla tavalla. Yksi työpaikan työntekijöistä voitaisiin nimetä vastuuhenkilöksi, jonka tehtävänä on pitää kohdemaassa työskentelyyn vaadittavat asiakirjat saatavilla.”
Äänestystulos
Puolesta 84
Vastaan 132
Pidättyi 1
Kohta 4.2.4
Korvataan seuraavalla:
”Ajatus menettelyjen yksinkertaistamisesta ja palveluntarjoajien keskitettyjen yhteyspisteiden luomisesta on hyvä, mutta tarvitaan lisää tietoa siitä, minkälaisia menettelyt ovat käytännössä. Byrokratian ja hallinnollisen taakan torjumiseen on kiinnitettävä tässä yhteydessä erityistä huomiota.”
Äänestystulos
Puolesta 74
Vastaan 141
Pidättyi 3
Kohta 4.2.6
Poistetaan.
Äänestystulos
Puolesta 76
Vastaan 140
Pidättyi 1
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/126 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Selvitystoiminta Euroopan unionissa — Kehitysmahdollisuudet”
KOM(2004) 312 lopullinen
(2005/C 221/21)
Euroopan komissio päätti 29. huhtikuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean työvaliokunta päätti 1. kesäkuuta 2004 antaa asian valmistelun ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaoston tehtäväksi.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea nimesi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) asian kiireellisyyden vuoksi yleisesittelijäksi Umberto Buranin ja hyväksyi seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 99 ääntä puolesta 2 pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Komissio tarkastelee osana vuonna 1999 hyväksyttyä rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmaa arvopaperikauppaan liittyviä monitahoisia kysymyksiä ja etenkin selvitys- ja toimitusjärjestelmiä, jotka ovat arvopaperikaupan perustekijöitä. Piensijoittajille suurelta osin näkymättömien järjestelmien turvallisuus ja tehokkuus ovat keskeisiä seikkoja arvopaperimarkkinoilla. Peruskäsitteet ovat yksinkertaisia: selvitysjärjestelmä antaa vastapuolille takauksen ”jälleenhankintakustannusriskiä” vastaan (jommankumman vastapuolen maksukyvyttömyys), ja toimitusjärjestelmä takaa myytyjen arvopaperien maksamisen. Järjestelmien perustana olevien prosessien, mekanismien ja sääntöjen toiminta on kuitenkin erittäin monitahoista ja erityisluonteista. Komitean asiakirjassa esitetään aluksi tiivistetysti komission asiakirjan pääkohdat. |
1.2 |
Jäsenvaltiotasolla järjestelmät ovat riittävän kustannustehokkaita ja turvallisia. Ongelmat ilmenevät rajatylittävässä toiminnassa, jossa markkinoiden liiallinen pirstaleisuus on johtanut tehottomuuteen, riskeihin ja korkeisiin kustannuksiin. Markkinoiden pirstaleisuus puolestaan johtuu jäsenvaltioiden erilaisista lainsäädännöistä, säännöistä ja toimintatavoista. Markkinatoimijat itse katsovat, että uudistukset ovat tarpeen. |
1.3 |
Tiedonannossa, jota seuraa aiheesta piakkoin annettava direktiivi, esitetään ongelman eri näkökohdat, jotta asianosaiset voivat tarkastella niitä. Päätavoitteena on luoda tehokkaat, integroidut ja turvalliset eurooppalaiset markkinat arvopaperikaupan selvitys- ja toimitusjärjestelmien osalta. Järjestelmät on yhdennettävä markkinavoimien ja viranomaisten yhteisin toimin. Komissio kehottaa edistämään yksityissektorin elinten, sääntelyviranomaisten ja lainsäätäjien välistä koordinointia. |
1.4 |
Puitedirektiiviä tarvitaan sen varmistamiseksi, että perusrakenteiden ylläpitäjien ja palvelujen käyttäjien (valtuutettujen markkinatoimijoiden) ulottuvilla on asianmukaisesti valvottu ja toimiluvan saanut selvitys- ja toimitusjärjestelmä, jossa noudatetaan kilpailusääntöjä ja jonka ne voivat itse valita. Komissio vakuuttaa kunnioittavansa läheisyys- ja suhteellisuusperiaatteita direktiiviä laatiessaan ja pyrkivänsä mahdollisuuksien mukaan välttämään puuttumista jäsenvaltioiden viranomaisten antamiin kriteereihin, joiden avulla säännellään asianomaisia markkinarakenteita. Tällaisen lähestymistavan tuloksena tulisi olla selkeä, luotettava ja yhdenmukainen oikeusperusta. |
1.5 |
Komissio ei aio puuttua selvitys- ja toimitusjärjestelmien mahdolliseen (rajatylittävään) yhdistymiseen, sillä sen tulisi komission mukaan tapahtua ennen kaikkea markkinavoimien aloitteesta. Komission mielestä on kuitenkin valvottava, että otetaan huomioon yleistä etua koskevat tavoitteet (kilpailu, järjestelmien vakaus ja tehokkuus). |
2 Nykytilanne
2.1 |
Selvitys- ja toimitusmenetelmät ovat monitahoisia. Komissio tarkoittaa niillä ”kaikkia arvopaperi- tai johdannaiskaupan loppuun saattamiseksi tarvittavia järjestelyjä”. Tarkemmin sanottuna selvitystehtäviin kuuluu novaatio (selvitysyhteisön toiminta ja vastapuolen riskinhallinta) ja nettoutus (velkojen ja saamisten laskenta ja kahdenvälisten velvoitteiden toimitus). Toimintaan voi sisältyä myös nettoutus- ja novaatiojärjestely, joka toimii vastapuolille takauksena ”jälleenhankintakustannusriskiä” (kaupan vastapuolen maksukyvyttömyydestä aiheutuvia tappioita) vastaan. |
2.1.1 |
Toimitusjärjestelmän tehtäviä ovat yksinkertaistettuina kirjaaminen (arvopaperien koontaminen, arvo-osuuksien keskitetty kirjaaminen, tallettajien ja liikkeeseenlaskijoiden välinen tietojenvaihto jne.), arvopaperien keskitetty säilytys (arvopaperitilien hoito, positioiden seuranta jne.) sekä toimitus suppeassa mielessä (vastapuolten velvoitteiden laskenta, arvopaperitilien väliset maksutapahtumat, yhteydet keskuspankkeihin, likvidien varojen automaattiset siirrot, päivänsisäiset transaktiot käteisellä tai arvopapereilla maksujärjestelmien likviditeetin varmistamiseksi, rahapoliittisten toimenpiteiden toteuttaminen jne.). |
2.1.2 |
Tehtävien, teknisten termien ja niiden sisältöjen yksiselitteinen määritteleminen ei ole aina helppoa, koska erikieliset termit eivät aina vastaa täysin toisiaan ja koska niiden käytössä kansallisilla markkinoilla saattaa olla pieniä eroja. On siis erittäin tärkeää, että tulevassa direktiivissä käytetään huolellisesti tarkistettua terminologiaa, joka on yleisesti ymmärrettävää ja joka käännetään eri kielille yhteistyössä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa. |
2.2 |
Selvityspalveluja tarjoavat laitokset, joita nimitetään yleisesti keskusvastapuoliksi (central counterparties). Toimitusjärjestelyistä huolehtivat arvopaperikeskukset (central securities depositories). Keskusvastapuolet ja arvopaperikeskukset muodostavat ”suljetun piirin”, johon kuuluvat niiden vastavuoroiset suhteet sekä keskuspankit ja toimiluvan saaneet pankit ja rahoituslaitokset. Sijoittajilla ei ole yhteyksiä keskusvastapuoliin eikä arvopaperikeskuksiin. Niihin on pääsy vain markkinatoimijoilla (pankit ja rahoituslaitokset, jotka ovat selvitysosapuolia). |
2.3 |
Rajatylittävät transaktiot voidaan toteuttaa eri tavoin seuraavien vaihtoehtojen mukaisesti:
|
2.3.1 |
Sen lisäksi, että kaikki vaihtoehdot eivät ole kaikkien markkinatoimijoiden käytettävissä, niillä on kullakin etunsa ja haittansa. Yhteisenä piirteenä ovat kuitenkin korkeat kustannukset ja tehottomuus. Tehottomuus ei johdu järjestelmistä, vaan tarpeesta käyttää monimutkaisia menettelyjä ja suojella kaikkia osapuolia maksukyvyttömyyttä tai toimituksen puuttumista koskevalta riskiltä. |
2.4 |
Edellisessä kohdassa sanotun perusteella olisi helppo päätellä, että integroitujen, kilpailukykyisten ja turvallisten markkinoiden luomiseksi riittää, että hyväksytään yhteiset standardit, yhdenmukaistetaan lainsäädännöt ja verotus sekä rationalisoidaan ja kansainvälistetään rakenteet. Komitea varoittaa kuitenkin liiasta optimismista. Ratkaisuja, jotka teoriassa voivat vaikuttaa yksinkertaisilta toteuttaa, on arvioitava huolellisesti ja otettava samalla huomioon 25:stä kooltaan ja taloudelliselta painoarvoltaan hyvin erilaisesta jäsenvaltiosta koostuvan unionin nykytilanne. Koko unionissa on 24 arvopaperikeskusta, joista kaksi käsittelee 32,2 prosenttia kaikista transaktioista ja 60,4 prosenttia niiden kokonaisvolyymistä. Yhteensä 14 maassa 25:stä ei ole selvitystoimintarakenteita (keskusvastapuolia). Lisäksi 15 jäsenvaltion unionissa keskuspankkirahan käyttäminen arvopapereiden toimitusjärjestelmissä oli huomattavasti yleisempää kuin pankkirahan käyttäminen, ja sitä käytettiin 67 prosentissa sekä kaikista transaktioista että niiden kokonaisvolyymistä. |
2.4.1 |
Tällaisessa ilmeisesti hyvin epätasapainoisessa tilanteessa on ymmärrettävää, jos katsotaan, että mailla, joissa markkinoiden kapitalisointi on alhainen, ei ole eikä voi olla arvopaperikeskuksia eikä keskusvastapuolia. Kyseiset rakenteet ovat kalliita ja elinkelpoisia vain, jos ne voivat luottaa volyymiltään vakaaseen liiketoimintaan. Jotkin rakenteet ovat saaneet lähes monopoliaseman jäsenvaltiotasolla (mikä ei tarkoita, että ne automaattisesti rikkoisivat kilpailusääntöjä) ja toimivat tehokkaasti ja alhaisin kustannuksin. |
3 Yleistä
3.1 |
Komitea panee merkille komission aloitteen ja on tyytyväinen asiakirjaan, joka edustaa kehitystä Euroopan arvopaperimarkkinoiden integraation alalla. Kyseessä on luonteeltaan tekninen erityisala, jonka taloudellista ja rahoitusteknistä sisältöä ei ole helppo ymmärtää mutta johon liittyy myös poliittisia ja kilpailukykyä koskevia näkökohtia, jotka saattavat vaikuttaa merkittävästi markkinoiden tulevaisuuteen. Uudet toimet — suositukset tai sitovat säännökset — tulee näin ollen toteuttaa asteittain. Samalla on arvioitava niin välittömiä kuin pitkän aikavälin markkinavaikutuksia. |
3.2 |
Komission aloitteen epäsuorana tarkoituksena on tehdä Euroopan markkinoista kilpailukykyiset Yhdysvaltojen markkinoiden kanssa (Yhdysvaltojen markkinoita on käytetty ”esikuvana” Euroopan parlamentin kehotuksesta). On kuitenkin muistettava, että äskettäisen laajentumisen vuoksi unionissa on verrattain ”heikkoja” markkinoita tai markkinoita, joiden käytänteet ja rakenteet eivät ole vielä vakiintuneet. Jos muutokset toteutettaisiin arvioimatta niiden välittömiä ja ennen kaikkea pitkän aikavälin vaikutuksia, sillä saattaisi olla vakavia seurauksia, jotka voisivat aiheuttaa ”voimakkaampien” järjestelmien kohtuuttoman ylivallan. Komission mainitsemiin yhdistymisiin, joita se pitää integraation myönteisenä vaikutuksena (mutta joita se ei halua käsitellä tarkemmin), ei tule pyrkiä eloonjäämisen vuoksi, vaan markkinavoimien on voitava päättää niistä arvioimalla vapaasti niiden tarjoamia mahdollisuuksia. |
3.3 |
Kohdassa 2.4 kuvatun tosiasiallisen tilanteen ohella markkinoiden pirstaleisuuteen vaikuttavat päätekijät ovat kansallisten lainsäädäntöjen ja verojärjestelmien erilaisuus niin omistusoikeuden kuin transaktioiden osalta. Kyseisillä aloilla tarvitaan yhteisön toimia, jotta lainsäädäntöä yhdenmukaistamalla voidaan poistaa nykyisiä oikeudellisia ja etenkin verotuksellisia esteitä. |
3.4 |
Yhdenmukainen lainsäädäntö on myös tarpeellinen muttei riittävä ennakkoedellytys. Jos lopullisena tavoitteena on luoda vakaa Euroopan laajuinen rakenne, pankeilla ja rahoituslaitoksilla on oltava yhdenmukaiset kilpailuedellytykset, ja kilpailun on perustuttava ensi sijassa vapauteen valita välittäjät (vrt. kohta 3.7). Tässä yhteydessä on valvottava huolellisesti välityspalvelujen saatavuutta koskevia sääntöjä. On luotava optimaaliset kilpailuedellytykset, jos halutaan alentaa hintoja sijoittajien hyödyksi. |
3.5 |
Komissio ei ota kantaa kysymykseen markkinatoimijoiden (pankit ja rahoituslaitokset) roolien selkeyttämisestä ja pitämisestä erillään infrastruktuurien rooleista. Infrastruktuureilla on selvitystehtävä (keskusvastapuolet) sekä toimitus- ja säilytystehtävä (arvopaperikeskukset). Kullakin ryhmällä on erilaiset tehtävät ja toiminnalliset ominaispiirteet, joten niitä varten tarvitaan erilaisia sääntöjä ja asianmukaista valvontaa. Komitea katsoo kuitenkin, että liikepankit pyrkivät yhä enemmän ”sisäistämään” selvitys- ja toimitustehtäviä. |
3.5.1 |
Markkinoilla on jo jonkin aikaa toiminut kaksi suurta organisaatiota, jotka edustavat täsmälleen edellisessä kohdassa kuvattua tilannetta: ne tarjoavat pankki- ja välityspalveluja, ja niillä on vastaavasti erillinen kirjanpito. Kyseisten organisaatioiden saamat kokemukset tehokkuuden, mittakaavaetujen ja taloudellisten tulosten suhteen ovat olleet myönteisiä. Olisi kuitenkin epärealistista ajatella, että tässä vaiheessa määrättäisiin erottelemaan tai uudistamaan markkinoiden selkärankana olevien yritysten liiketoiminnot. |
3.5.2 |
Mahdollisia vaihtoehtoja on kaksi: joko hyväksytään ”yhdistetyt” organisaatiot tai valitaan tiukasti lain vaatimuksia korostava vaihtoehto ja edellytetään pankkitoiminnan ja selvitys- ja toimituspalvelujen erottelemista. Ensimmäinen vaihtoehto on tehokkuuden ja kustannusten kannalta markkinaystävällinen, mutta siihen liittyy ainakin teoriassa suurten riskien ja valvonnan tehottomuuden mahdollisuus. Toinen vaihtoehto vastaa perinteisiä sääntöjä toimintojen eriyttämisestä, mutta se ei vaikuta toteutuskelpoiselta eikä edes toivottavalta. Komitea voi siis vain suosittaa, että erillisen kirjanpidon on oltava riittävän avoin, jotta niin valvonta- kuin kilpailuviranomaiset voivat valvoa toimintaa tehokkaasti. Direktiivi, jossa säädetään yksityiskohdista kyseisten edellytysten täyttämiseksi, olisi tervetullut tai jopa välttämätön. |
3.6 |
Kuten edellä todettiin, sijoittajat ovat yhteydessä vain markkinatoimijoihin. Vain markkinatoimijoilla on pääsy keskusvastapuoliin ja arvopaperikeskuksiin selvitysosapuolten ja säilytysyhteisöjen välityksellä. Arvopaperikeskukset ovat yhteydessä jäsenvaltionsa keskuspankkiin ja muiden jäsenvaltioiden tai unionin ulkopuolisten maiden arvopaperikeskuksiin. |
3.7 |
Valvontaviranomaiset valvovat jo markkinatoimijoita, mutta välittäjät asettavat erittäin tiukkoja teknisiä ja omistusoikeudellisia vaatimuksia ehdoksi välityspalvelujen hyödyntämiselle. Näin ollen vain rajoitetulla määrällä markkinatoimijoita on suorat yhteydet välittäjiin, kun taas muiden on käytettävä valtuutettuja markkinatoimijoita riskialttiiden transaktioiden toteuttamiseksi. Välittäjien asettamat säännöt johtuvat niiden suorittamasta yleistä etua palvelevasta tehtävästä. Niiden on varmistettava markkinoiden vakaus ja viime kädessä suojeltava sijoittajia. Valvonta- ja kilpailuviranomaisten on lisäksi valvottava, etteivät välittäjien asettamat säännöt rajoita välityspalvelujen vapaata saatavuutta. |
3.8 |
Koska kullakin toimijalla on erityiset operatiiviset piirteensä, markkinatoimijoiden luotettavuus ja vakaus ovat sijoittajien välittömien intressien mukaisia. Markkinat taas perustuvat välittäjien luotettavuuteen ja vakauteen. Markkinatoimijoilla ja välittäjillä on yhteinen järjestelmäriski, mutta niihin kohdistetun valvonnan on perustuttava erilaisiin lähestymistapoihin. Näin ollen kulloisetkin tehtävät ja säännöt on eroteltava, kuten kohdassa 3.5 todetaan. Arvopaperikeskusten suhteen on muistettava, että osanottajien (jotka ovat suurelta osin luottolaitoksia) luottoriski on käytännössä olematon, sillä jäsenvaltioiden lainsäädäntö suojelee sijoittajia arvopaperikeskuksen maksukyvyttömyyttä vastaan ja edellyttää, etteivät säilytettävät arvopaperit ole mukana osanottajien tilinpäätöksessä. |
3.9 |
Tehtävien erottelun suhteen komitea — aivan kuten tietyt markkinatoimijatkin — suhtautuu hieman hämmentyneesti suuntaukseen, jonka mukaisesti tietyt pankit ostavat eri maista arvopaperikeskuksia ja näin ollen integroivat — tai pikemminkin yhdistävät — perinteiseen tehtäväänsä kansainvälisten arvopaperikeskusten tehtävän. Komitea kehottaa komissiota tutkimaan ensi tilassa, onko nähtävissä merkkejä mahdollisista kilpailuvääristymistä, jotka johtuvat siitä, että yksi toimija harjoittaa (tai yhdessä toimivat eri toimijat harjoittavat) markkinatoimijan ja välittäjän tehtäviä. Etenkin tulisi tutkia, ettei arvopaperikeskusten tehtäviä harjoittamalla rahoiteta tai edistetä muuta toimintaa. |
3.10 |
Mahdolliset kilpailuvääristymät on vielä todistettava, mutta kuten edellä todettiin, tehtävien yhdistäminen vaikeuttaa viranomaisten valvontatoimintaa. Kansainväliseen arvopaperikeskukseen sovelletaan pankkina sen sijoittautumisvaltion pankkisääntöjä ja -valvontaa, kun taas arvopaperikeskuksena sitä koskevat eri säännöt ja sitä valvovat niiden maiden arvopaperimarkkinoista vastaavat viranomaiset, joissa se harjoittaa toimintaansa. Vaikka kirjanpito olisikin erillinen, yhteydet — selkeät tai vähemmän selkeät — saattavat johtaa päällekkäisiin valtuuksiin tai pahemmassa tapauksessa vaaralliseen valvonnan vajeeseen. Puolueettomuuden vuoksi on muistettava, että arvopaperien säilyttämistä koskevat lait, jotka mainitaan kohdassa 3.8, suojaavat tehokkaasti sijoittajaa. |
3.11 |
Yleishuomioiden päätteeksi ja seuraavassa esitettävien erityishuomioiden johdannoksi komitea toteaa, että komission asiakirja perustuu haluun luoda integroidut ja rajoituksitta toimivat markkinat, joilla kunnioitetaan kilpailusääntöjä ja jotka toimivat edullisesti — kaikki kannatettavia tavoitteita. ETSK korostaa etenkin seuraavaa:
|
4 Erityistä
4.1 Giovanninin raporteissa mainitut esteet
4.1.1 |
Komission ajatukset perustuvat Giovanninin ryhmän (1) kahteen raporttiin. Raporteissa esitetään arvovaltaisten ja täysin luotettavien asiantuntijoiden työn tulokset. Vaikka raporteissa esitetyt tosiseikat ovat kiistattomia, komitea katsoo, että esitettyjä mielipiteitä voidaan vielä tarkastella lähemmin. Komitea esittääkin rakentavassa hengessä seuraavat huomiot. |
4.1.2 |
Kahdessa Giovanninin raportissa todetut esteet (kaikkiaan viisitoista) voidaan jakaa kolmeen ryhmään: tekniset tai markkinakäytänteistä johtuvat esteet, veromuodollisuuksiin liittyvät esteet sekä oikeudelliset esteet. Raporteissa esitetyn kannan mukaan — josta komissio on samaa mieltä — integraation pääesteitä ovat selvitys- ja toimituspalvelujen sijaintipaikkaa koskevat rajoitukset, jotka estävät markkinatoimijoita pääsemästä vapaasti selvitys- ja toimituspalvelujen sijaintipaikkaan ja valitsemasta sitä. Komissio toteaa aivan oikein, että kyseiset rajoitukset haittaavat kilpailua. Komitea on pääpiirteittäin samaa mieltä, mutta kehottaa tarkastelemaan lähemmin joidenkin rajoitusten syitä, jotta varmistetaan, onko niillä pelkän protektionismin lisäksi mahdollisesti päteviä ja oikeutettuja perusteita. |
4.1.3 |
Muut tunnistetut esteet saavat tai jopa velvoittavat markkinatoimijat käyttämään paikallisia osallistujia, jotta niillä olisi pääsy ulkomaisiin arvopapereiden toimitusjärjestelmiin. Tässäkin tapauksessa komitea kehottaa varovaisuuteen. Kuten edellä kohdassa 3.11 mainittiin, kaikki rajoitukset ja esteet eivät johdu halusta suojella omia markkinoita. |
4.1.4 |
Komitea yhtyy täysin komission kritiikkiin siitä, että joidenkin maiden toimitusjärjestelmään sisältyy transaktiomaksujen perimismekanismeja. Toisen järjestelmän käyttäminen saattaisi merkitä korotettuja transaktiomaksuja. Tämä este, joka ilman muuta rajoittaa markkinatoimijoiden valinnanvapautta kustannussyistä, on eräs vaikeimmista poistaa, sillä kyseessä on kansallinen verotoimenpide. |
4.2 Yhteisen sääntely- ja valvontajärjestelmän puuttuminen
4.2.1 |
Selvitys- ja toimitusjärjestelmiin sovelletaan kansallisten viranomaisten laatimia sääntöjä, ja ne myös valvovat järjestelmiä. Alalla ei ole unionin sääntelykehystä. Yhteisen sääntelyn eli ”eurooppalaisen passin” puuttuessa on selvää, että jäsenvaltioiden viranomaiset voivat kieltää sellaisten järjestelmien pääsyn markkinoilleen, joita ne eivät valvo. Se on oikeutettua, sillä niiden tehtävänä on suojella markkinoita, joista ne ovat vastuussa. Tämän puutteen korjaamiseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmä (EKPJ) ja Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitea (CESR) (2) ovat perustaneet yhteisen työryhmän kehittämään yhteisiä standardeja selvitys- ja toimituspalveluja EU:ssa tarjoaville yhteisöille ja mukauttamaan G10-maiden maksujärjestelmäkomitean suositukset Euroopan tilanteeseen. Työskentelyn tulokset ovat toivottavasti suosituksia eivätkä sääntöjä. Suositusten etuna on se, että kaikki voivat ottaa ne huomioon. Lisäksi suosituksia voidaan muuttaa nopeasti teknologian ja markkinoiden kehityksen mukaan. |
4.2.2 |
Markkinoiden integraatio perustuu yhteisten sääntöjen hyväksymiseen. Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean standardit eivät kuitenkaan ole sitovia, joten ainoastaan yhteisön direktiivillä voidaan muuttaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä tai korvata se. Komitea toivoo, että Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitean säännöt julkaistaan puitedirektiivin antamisen jälkeen ja että niissä rajoitutaan — täysin direktiivin suuntaviivojen mukaisesti — integroimaan direktiivin säännökset tai täyttämään mahdollisia lainsäädännön puutteita. Toisenlainen lähestymistapa saattaisi luoda sekaannusta markkinoilla. |
4.3 Yhtäläisten edellytysten puuttuminen
4.3.1 |
Joillakin selvitys- ja toimituspalveluja tarjoavilla laitoksilla on myös pankin tai sijoituspalveluyrityksen toimilupa. Komissio katsoo, että pankit ja sijoituspalveluyritykset voivat tarjota rajatylittäviä säilytyspalveluja sijoituspalveludirektiivin mukaisen toimiluvan perusteella, mutta vastaavaa oikeutta ei ole vain selvitys- ja toimituspalveluja tarjoavilla laitoksilla. Kyseisiin kahdentyyppisiin markkinatoimijoihin sovelletaan myös erilaisia vakavaraisuusvaatimuksia sekä erilaisia valvontaa ja palvelujen tarjontaa koskevia sääntöjä. Komissio toteaa, että tilanne aiheuttaa merkittäviä yhtäläisiin edellytyksiin liittyviä ongelmia. |
4.3.2 |
Komissio näyttää tarkastelevan ongelmaa ennen kaikkea markkinoiden avautumisen ja yhtäläisten kilpailuedellytysten näkökulmasta. Komitea asettaa etusijalle markkinoiden turvallisuuden ja tehokkaan valvonnan. Nykyisellään kehittyvää tilannetta tulisi pitää huolestuttavana. Selkeiden ja yhdenmukaisten sääntöjen puuttuessa on syntynyt sekoittuneita tai yhdistettyjä rakenteita, joiden päätoimintaa on vaikea määrittää: onko kyseessä pankkitoiminta, arvopapereiden välittäminen vai selvitystoiminta. Vaikka yhdistetty tai täydentävä toiminta luokin yhteisvaikutusta ja mittakaavaetuja, tulisi kuitenkin välttää eri liiketoiminta-alojen moninkertaista valvontaa ja niitä koskevia erilaisia sääntöjä. |
4.3.3 |
Komitea kohottaakin äärimmäiseen varovaisuuteen, kun aihetta käsitellään kilpailun näkökulmasta. Markkinoiden turvallisuuden on oltava ensisijainen peruste, ja se on otettava huomioon kaikissa päätöksissä. Kun tämä edellytys on täytetty, on löydettävä vapaita markkinoita koskevien sääntöjen noudattamisen sekä markkinatoimijoiden ja sijoittajien intressien suojelun välinen asianmukainen tasapaino. |
5 Komission tavoitteet
5.1 |
Komission tavoitteena on luoda tehokkaat ja turvalliset EU:n arvopapereiden selvitys- ja toimitusjärjestelmät, joissa varmistetaan yhtäläiset edellytykset selvitys- ja toimituspalvelujen tarjoajille. Komissio katsoo, että tavoitteen saavuttaminen edellyttää seuraavia toimenpiteitä ja politiikkoja:
|
5.2 |
Komitea on asiasta samaa mieltä komission kanssa, mutta suhtautuu kuitenkin varauksin sekä tavoitteisiin että myöhemmin hyväksyttäviin menettelytapoihin ja politiikan aloihin. Komitea on myös yleisesti ottaen tyytyväinen komission esittämään toimintasuunnitelmaan. Näin ollen komitea rajoittuu seuraavissa kohdissa esittämään vain joitakin huomioita komission erinomaisen työn täydennykseksi. |
5.3 |
Lamfalussyn ja Giovanninin raporteissa päätellään komission tavoin, että kun kaikki tarvittavat toimet on hyväksytty, käynnistetään selvitys- ja toimitusjärjestelmien tervehdyttävä yhdistymisprosessi. Prosessin tulisi olla markkinalähtöinen. Komissio katsoo, että sen on omaksuttava puolueeton näkökanta rakenteellisissa kysymyksissä. Se pidättyy horisontaalista tai vertikaalista yhdistymistä sekä toimitusjärjestelmien tai keskusvastapuolten tarjoamia välitys- ja/tai pankkipalveluja koskevista kannanotoista. |
5.4 |
Komitea esittää asiasta joitakin ajatuksia kohdan 4.3.2 täydennykseksi ja selvennykseksi. Komitea katsoo, että samantyyppisten laitosten kansainvälisellä yhdistymisellä luodaan todennäköisesti mittakaavaetuja ja yksinkertaistetaan menettelytapoja, kun taas erityyppisten toimintojen keskittämisellä yhteen laitokseen luodaan mittasuhteiltaan valtavia sekayrityksiä. Valvontaviranomaisten on tiiviissä yhteistyössä kilpailuviranomaisten kanssa varmistettava, ettei se uhkaa pienyritysten olemassaoloa. Lisäksi markkinoilla tulisi avoimuudenkin vuoksi tietää, kuka tekee mitäkin. |
5.4.1 |
Komission ilmoitus pidättyä toimista on suhteutettava toisaalla asiakirjassa esitettyyn ”aiejulistukseen” (ks. kohdan 6.2 viimeinen luetelmakohta), jossa vahvistetaan aikomus valvoa kilpailusääntöjen noudattamista. |
6 Komission aloitteet
6.1 |
Komission ohjelma tavoitteiden saavuttamiseksi vaikuttaa asianmukaiselta ja järkevältä ja ennen kaikkea realistiselta. Uudet toimet voidaan ottaa käyttöön asteittain, joten toimien täysimittaista toteuttamista varten on riittävästi aikaa. Samalla noudatetaan markkinasääntöjä ja toteutetaan lainsäädäntä- tai sääntelytoimia vain tarvittaessa. |
6.2 |
Komissio on perustanut neuvoa-antavan seurantaryhmän, jonka tehtävänä on analysoida esteitä, jotka Giovanninin raportin mukaan tulisi poistaa yksityissektorin aloitteesta. Lisäksi komissio aikoo
|
6.2.1 |
Komitealla ei ole huomauttamista suurimpaan osaan komission toimintasuunnitelmaan sisältyvistä toimista, ja se esittää vain muutaman kommentin asiasta käytävään keskusteluun. |
6.3 |
Pääsyoikeus ja valinnanvapaus (tiedonannon kohta 2.1). Avointen Euroopan laajuisten markkinoiden rakentamisen keskeisenä ongelmana on se, että jotkin (ja tietyssä määrin kaikki) viranomaiset estävät selvitys- ja toimituspalvelujen tarjoajien pääsyn niiden valitsemaan selvitystoiminnan sijaintipaikkaan. Jäsenvaltioiden viranomaisten vastarinnan vuoksi komissio näkee ainoana vaihtoehtona direktiivin, jossa säädetään kyseisten esteiden poistamisesta ja jolla varmistetaan, että kaikilla asianosaisilla — sijoitusyrityksillä ja pankeilla, keskusvastapuolilla ja toimitusjärjestelmillä (arvopaperikeskukset) — on soveltuvien vastapuolten osalta pääsyoikeus kaikissa unionin jäsenvaltioissa. Lisäksi säännellyillä markkinoilla ja monenvälisissä neuvottelujärjestelmissä voitaisiin myös tehdä sopimuksia unionin muiden maiden keskusvastapuolten ja arvopaperikeskusten kanssa. |
6.3.1 |
Komitea kannattaa periaatteessa komission pyrkimyksiä mutta esittää kuitenkin varovaisuutta korostavan huomion. Nykyiset esteet eivät aina johdu jäsenvaltioiden viranomaisten protektionismin halusta. Monissa tapauksissa tarkoituksena on ennen kaikkea suojella markkinoita riskeiltä, joita viranomaiset eivät pysty valvomaan. Kyseiset huolet ovat oikeutettuja. Tiedonvaihto ei aina ole tyydyttävää, mutta ennen kaikkea tiedot eivät välttämättä ole tuoreita, vaikka se olisi oikea-aikaisen toiminnan välttämätön edellytys. |
6.3.2 |
Komission asiakirjassa esitetään joukko vahvistettuja, etenkin vakavaraisuutta ja riskinhallintaa koskevia varotoimia kotivaltion harjoittaman valvonnan periaatteen pohjalta. On määrä ottaa käyttöön valvontaa koskeva yhteistyömalli, ”jotta rajatylittäviin arvopapereiden selvitys- ja toimitusjärjestelmiin ei kohdistuisi monen valvontaviranomaisen valvonta”. Lähestymistapa on varmasti oikea, mutta toteutusvaikeuksia ei tule aliarvioida. |
6.3.3 |
Markkinoiden lisääntyvä eriytyminen sekä yhdistymisten, sulautumien ja yritysmuotojen muutosten kiihtyvä tahti on lisännyt huomattavasti valvontaviranomaisten työtä. Teoriassa yhteistyötoimet ovat asianmukaisia ja järkeviä. Komitea epäilee kuitenkin, että käytännössä ilmenee huomattavia vaikeuksia. Ei ole yksikertaista integroida 25:ttä järjestelmää, joiden tehokkuus, resurssit ja kokemukset vaihtelevat. Komitea katsoo, että liberalisointitoimien voimaantuloajankohta tulisi määrittää vasta sen jälkeen, kun kaikkien kansallisten valvontaviranomaisten kanssa on päästy ehdottomaan yhteisymmärrykseen. Niiden on varmistettava vastuuntuntoisesti, että ne kykenevät osallistumaan tiedonvaihtoon ja takaamaan markkinoiden suojelun järjestelmäriskin varalta. |
6.4 |
Päätöksenteko- ja valvontajärjestelyt (tiedonannon kohta 2.3). Komissio toteaa, ettei se halua puuttua toimitusjärjestelmiä hallinnoivien yhteisöjen eikä niiden keskusvastapuolten yhtiömuotoon. Komitea huomauttaa kuitenkin, että monet kilpailuun ja hallitsevaan markkina-asemaan liittyvät ongelmat ratkeaisivat, jos järjestelmän osanottajat toimisivat osuuskuntana, jossa pyritään pikemminkin tasapainoiseen tilinpäätökseen kuin voiton maksimointiin. |
6.4.1 |
Kun ajatellaan välittäjien toiminnan arkaluonteisuutta ja niiden suurta voimaa markkinoilla, komissio katsoo tarpeelliseksi laatia tehokkaita ja avoimia päätöksenteko- ja valvontajärjestelyjä koskevat suuntaviivat, joiden avulla voidaan valvoa yrityspolitiikkaa ja juoksevien liiketoimien hoitoa. Komitea on komission kanssa asiasta samaa mieltä eikä esitä suuntaviivoja koskevia huomioita vaan tyytyy toteamaan, että ne vastaavat päätöksenteko- ja valvontajärjestelmää (corporate governance) koskevia ajanmukaisia periaatteita. |
6.4.2 |
Komissio lisää kuitenkin, että koska kyseisillä yhteisöillä on paljon valtaa, ne saattavat toteuttaa kilpailua rajoittavia käytäntöjä. Tämän estämiseksi keskusvastapuolten ja arvopaperikeskusten tulisi eriyttää kirjanpitonsa siten, että siinä erotetaan institutionaalisten toimien hallinnointi palvelujen tarjonnasta. Samoja määräyksiä olisi sovellettava ”mahdollisiin oheistoimintoihin, kuten pankkitoimintaan”. Olipa keskusvastapuoli tai arvopaperikeskus miten merkittävä tahansa, vaikuttaa pankkitoiminnan kuvaaminen ”oheistoiminnoksi” melko väheksyvältä. Toimitusjärjestelmien osanottajat tarvitsevat liikepankkirahaa (tai keskuspankkirahaa) tilapäisen likviditeettivajeensa kattamiseksi. Pankkitoiminta saattaa olla hyvinkin laajaa, eikä etenkään markkinajännitteiden vallitessa tulisi aliarvioida mahdollista järjestelmäriskiä. |
6.4.2.1 |
Eriytetyn kirjanpidon vaatimuksesta voitaisiin kuitenkin poiketa sellaisten arvopaperikeskusten osalta, joiden pankkitoiminta koskee osanottajapankkeja ja niin muodoin tukee toimitustehtävää. Näin ollen luotto on tietyssä mielessä kiinteä osa toimitustehtävää ja voitaisiin — joidenkin mielestä se tulisi — nivoa arvopaperikeskusten institutionaaliseen tehtävään. Sama koskee keskusvastapuolia, kun luottoa tarvitaan selvitystehtävän asianmukaiseksi hoitamiseksi ja kun se voidaan katsoa selvitystehtävän kiinteäksi osaksi. |
6.4.3 |
On kuitenkin epäselvää, miten pankkivalvontaviranomaiset sekä keskusvastapuolten ja arvopaperikeskusten valvontaviranomaiset voivat käytännössä tehdä yhteistyötä hätätilanteissa riittävän nopeasti. Kuten aiemmin on jo todettu, komitea toivoo, että mahdollisia markkinariskejä mietittäessä päädytään siihen, että kaikki pankkitoiminnan ja muun toiminnan valvonnasta vastaavat viranomaiset tekevät Euroopan keskuspankin johdolla jatkuvaa yhteistyötä ja vastavuoroista tiedottamista koskevia sopimuksia, jotka mahdollistavat nopeat ja tehokkaat toimet hätätilanteissa. |
6.5 |
Oikeudelliset ja vero-oikeudelliset erot (tiedonannon kohta 3). Oikeudelliset ongelmat ovat niin monilukuisia ja monitahoisia, ettei niitä kaikkia voida luetella järjestelmällisesti. Oikeudelliset erot koskevat sopimuksia, pääomaa, kansainvälistä oikeutta sekä yhtiö- ja konkurssioikeutta, ja niillä on oikeudellisia vaikutuksia kaikkiin arvopaperien osto-, selvitys- ja säilytysprosesseihin. Komissio toteaa, että ”erot asianomaisten lainkäyttöalueiden kansallisissa aineellisoikeudellisissa laeissa voivat (– –) vaikuttaa haitallisesti koko prosessiin”. |
6.5.1 |
Yleisesti ollaan sitä mieltä, että lukuisien ja monitahoisten oikeudellisten ongelmien ratkaiseminen kestää pitkään. Kansalliset erityispiirteet ja byrokraattinen vanhakantaisuus ovat usein hidastaneet ja estäneet lainsäädännön yhdenmukaistamisprosesseja. Komitea toivoo, että jäsenvaltioiden velvollisuudentunto voittaa kansalliset intressit. Komissio ehdottaa, että perustetaan korkeakoulujen asiantuntijoista, viranomaisista ja juristeista koostuva asiantuntijaryhmä, jonka tehtävänä on syventää Giovanninin ryhmän jo käynnistämiä arvioita ja ehdottaa soveltuvia ratkaisuja. Ryhmän on määrä ylläpitää suhteita laitoksiin, jotka ovat aloittaneet samantyyppisen toiminnan maailmanlaajuisella tasolla (Unidroit-instituutti). Komitea esittää, että ryhmään kuuluisi myös markkinatoimijoiden parissa toimivia teknisiä ja lainopillisia asiantuntijoita. |
6.5.2 |
Komission suunnittelemaa lainsäädännön yhdenmukaistamisprosessia ei voida saattaa päätökseen ennen kuin muut puitedirektiivin näkökohdat on selvitetty. Tällä välin on tultava toimeen nykyisellä lainsäädännöllä ja toteutettava vain ehdottoman välttämättömiä lainsäädäntätoimia. On vältettävä hätäisiä toimia, joita on myöhemmin muutettava. Komitea panee kuitenkin merkille, että markkinat ovat tähän mennessä toimineet suuremmitta vaikeuksitta ja perustaneet toimintansa vakiintuneille käytänteille ja toimintatavoille, jotka ovat harvoin antaneet aihetta valituksiin ja joista on vieläkin harvemmin annettu tuomioita. Oikeudellisia eroja ei näin ollen tule pitää varsinaisena esteenä vaan menettelytapoja monimutkaistavana tekijänä, joka lisää huomattavasti kustannuksia. |
6.5.3 |
Edellisessä kohdassa esitetyt huomiot koskevat myös verotusta eli alaa, jolla lainsäädännön erilaisuus ja jäsenvaltioiden oikeutettu halu verottaa arvopapereista saatavaa tuloa on johtanut suureen määrään sääntöjä, jotka ovat usein syrjiviä, toisinaan vaikeatulkintaisia ja aina kalliita markkinoiden kannalta. Komitean mielestä ei ole tarpeen puuttua komission ehdotuksiin. Ne ovat muodollisesti asianmukaisia, mutta jäsenvaltiot eivät tule hyväksymään niitä helposti etenkään, jos vastakkaisia ideologisia suuntauksia ei ole etukäteen raivattu tieltä. Päätavoitteena on yhdenmukaistaa verotusprosesseja. Jokaisella vaihtoehtoisella menetelmällä on etunsa ja haittansa, mutta ainakin tällä hetkellä on tärkeää, että jäsenvaltiot pääsevät asiassa yhteisymmärrykseen. |
6.6 |
Kilpailupolitiikka (tiedonannon kohta 4). Komission asiakirjassa kiinnitetään erityistä huomiota kilpailupolitiikkaan ja vahvistetaan tärkeä periaate, jonka mukaan järjestelmien liberalisointi- ja integraatiotoimet sekä kilpailupolitiikka täydentävät toisiaan. Periaate vaikuttaa itsestään selvältä, mutta sitä voidaan toteuttaa käytännössä eri tavoin, etenkin rajoittavasti. Komissio toteaa, ettei se halua ottaa kantaa horisontaaliseen tai vertikaaliseen yhdistymiseen, mutta varoittaa, että kilpailuun liittyviä ongelmia saattaa syntyä, jos yhdistyminen johtaa määräävän markkina-aseman syntymiseen tai vahvistumiseen, kuten on jo asian laita. Ongelmana ei ole määräävä asema, joka sinänsä ei ole laiton, vaan määräävän aseman väärinkäyttö. Se saattaisi markkinoiden ominaispiirteiden vuoksi aiheuttaa sääntöjen soveltamisongelmia. |
6.6.1 |
Komissio esittää esimerkkejä kansallisten ja kansainvälisten keskusvastapuolten rajatylittävistä yhdistymisistä, joiden myötä on perustettu huomattavan suuria organisaatioita. Muista yhdistymisen ja rakenteellisen yhteistyön muodoista keskustellaan parhaillaan. Kun tutkitaan, ovatko nykyiset tai tulevat rakenteet kilpailusääntöjen mukaisia vai eivät, on muistettava, että keskusvastapuolia ja arvopaperikeskuksia on joka tapauksessa vain muutamia ja ne ovat kooltaan suuria. Kun otetaan huomioon niiden erityisluonne, on epärealistista ajatella, että jokaisessa maassa voisi syntyä niin suuri määrä rakenteita, ettei yksikään niistä saa muita merkittävämpää asemaa. Sama pätee vieläkin enemmän unionitasolla. Muita vahvemman laitoksen ja määräävässä asemassa olevan laitoksen välinen ero on hiuksenhieno. Kilpailuviranomaisen asiaa koskevan päätöksen onkin perustuttava markkinoiden ominaispiirteiden ja niiden toimintatarpeiden syvälliseen tuntemukseen. |
6.6.2 |
Määräävän asema tai kilpailun vastaisen toiminnan toteaminen lienee vieläkin vaikeampaa, jos keskeisten markkinatoimijoiden ja pankkitoiminnan väliseen horisontaaliseen integraatioon johtava suuntaus — jonka suhteen komissio on omaksunut puolueettoman kannan — jatkuu. Hintavalvonta on erityisen monimutkaista ja vaikeaa, eikä sitä voida säännellä. Komissio toteaa kuitenkin tarkistavansa, ettei hintoja määritellä syrjivin kriteerein. Hintamäärittelyn kriteerit noudattavat tai niiden tulisi noudattaa markkinasääntöjä, jotka koskevat määrää, turvallisuutta, tarjottuja takuita sekä laadullisia näkökohtia. On vaikea tietää varmasti, mitkä arviot ovat puolueellisia ja mitkä puolueettomia sekä sitä, milloin ne ovat syrjiviä. Määräävästä asemasta johtuvien ylihintojen arviointi saattaa osoittautua vieläkin vaikeammaksi. Tällaisia tapauksia varten ei ole olemassa ennalta määriteltyjä kriteereitä, vaan kukin tapaus on arvioitava erikseen. |
6.6.3 |
Kilpailunäkökohtia koskevan tarkastelun päätteeksi komitea ilmaisee kannattavansa komission lähtökohtaa. Komitea kehottaa kuitenkin valvonta- ja kilpailuviranomaisia tekemään jäsenvaltio- ja unionitasolla sitoviin sääntöihin perustuvaa yhteistyötä. Valvontaviranomaiset (yhteistyössä kilpailuviranomaisten kanssa) voivat ennakkovalvonnalla ehkäistä määräävän aseman väärinkäytöksiä ja markkinoilta sulkemisia. Ristiriitaiset ja markkinoita vahingoittavat jälkikäteistoimet voitaisiin rajoittaa minimiin, kun selkeät ja asianmukaiset markkina- ja valvontasäännöt on otettu käyttöön. |
6.6.4 |
Komissio käsittelee lopuksi kantaa ottamatta yksinoikeussopimuksia ja muita sopimuksia koskevaa ongelmaa ja varautuu ilmeisesti tarkastelemaan asiaa tapauskohtaisesti. Tämä on tasapainoinen lähestymistapa, jota komitea kannattaa täysin. |
7 Päätelmät
7.1 |
Komitea on tarkastellut komission asiakirjaa hyvin kiinnostuneena ja analysoinut sitä etenkin edustamiensa työmarkkinaosapuolten näkökulmasta. Komitea on tyytyväinen asiakirjan lähestymistapaan ja suuntaviivoihin. Komitea myöntää, että aihepiiri on erittäin monitahoinen ja arkaluonteinen ja että tulevan direktiivin täytäntöönpano on vielä kaukana. Asiantuntijoiden mukaan säännösten täytäntöönpano saattaa viedä useita vuosia. |
7.2 |
Komitea panee merkille, että kaikkien asianosaisten — markkinoiden, valvontaviranomaisten ja hallitusten — kuuleminen on vääjäämättä pitkä ja vaikea prosessi ja että tulevaa direktiiviä koskeva lainsäädäntäprosessi saattaa olla erittäin vaivalloinen. Komitea miettiikin, miten tilanne tällä välin kehittyy. Kysymys on oikeutettu, eikä sen tarkoituksena ole herättää tarpeetonta paniikkia. Markkinat ovat loppujen lopuksi osoittaneet, että ne kykenevät selviytymään hätätilanteista nykyisin säännöin, ja viranomaiset ovat suoriutuneet vaikeimmistakin tilanteista. |
7.3 |
Mahdollinen ongelma koskee pikemminkin lyhyen aikavälin näkymiä. ”Ulkomaisten” — ei vain Yhdysvaltojen vaan myös Aasian — markkinoiden kehittyminen vahvistaa suuntausta luoda Eurooppaan entistä vahvempia ja tehokkaampia rakenteita. Suuntaus on rationaalinen ja yhdenmukainen markkinoilla vallitsevien sääntöjen kanssa — markkinoilla, joita ei sääntelynkään näkökulmasta voida eristää maailmanlaajuisesta toimintaympäristöstä. Näin ollen yritysten yhdistymisiä tai yritysten ja finanssiryhmittymien uusia tehtäviä hyväksyttäessä tai kiellettäessä on noudatettava sekä kilpailusääntöjä että tervettä järkeä ja varovaisuutta. |
7.4 |
Komitea katsoo kuitenkin, että kilpailuviranomaiset eivät yksinään voi tehdä päätöksiä. Valvontaviranomaisten antaman sitovan lausunnon tulisi olla sääntö — vaikka sitä ei aina ja kaikkialla noudatettaisikaan — joka on tästä lähin voimassa. Kun markkinoita halutaan avata kilpailusääntöjä kunnioittaen on otettava huomioon myös markkinoiden turvallisuus. Tätä näkökohtaa voivat arvioida vain ne, jotka ovat siitä vastuussa. |
Bryssel 10. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Giovanninin raportit ja niihin liittyvät asiakirjat ovat luettavissa komission Internet-sivustolla http://europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/index_en.htm - otherdocs.
(2) Committee of European Securities Regulators.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/134 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös integroidun toimintaohjelman perustamisesta elinikäisen oppimisen alalla”
KOM(2004) 474 lopullinen — 2004/0153 COD
(2005/C 221/22)
Neuvosto päätti 9. syyskuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 149 artiklan 4 kohdan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellämainitusta aiheesta.
Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 20. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Christoforos Koryfidis.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 107 ääntä puolesta ja 2 vastaan. Kukaan ei pidättynyt äänestämästä.
1 Johdanto
1.1 |
Vuosia kestäneen tutkimus-, valmistelu- ja kuulemisprosessin (1) jälkeen komissio on tehnyt ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi integroidun toimintaohjelman perustamisesta elinikäisen oppimisen alalla. |
1.2 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean on tyytyväinen asian etenemiseen ja tähdentää, että tässä lausunnossa esitettävien ajatusten tarkoituksena on varmistaa käsiteltävänä olevan komission ehdotuksen mahdollisimman hyvä toimivuus ja tehokkuus. |
1.3 |
Näin ollen ETSK:n suhtautuminen komission ehdotukseen perustuu pääasiassa komitean tietoihin ja kokemuksiin seuraavista asioista: viivästyminen Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamisessa viivästyminen koulutuksen ja tuottavuuden yhteensovittamisessa (2) Euroopan demografinen tilanne kysymykset, joita on viime aikoina noussut esiin sekä unionin tasolla että jäsenvaltioissa pyrittäessä löytämään ratkaisuja edellä mainittuihin ongelmiin (3). |
2 Komission ehdotus
2.1 |
Komission ehdotuksen (KOM(2004) 474 lopullinen) tarkoituksena on nykyisten koulutusohjelmien rakenteiden muuttaminen. Ehdotuksen mukaan rakenneuudistuksen taustalla ovat erityisesti seuraavat neljä tekijää:
|
2.2 |
Ehdotuksen perustana ovat nykyiset Sokrates ja Leonardo da Vinci -ohjelmat, eLearning-ohjelma, Europass-aloite sekä lukuisat yhteisön toimintaohjelmasta rahoitettavat toimet, jotka on perustettu Euroopan tasolla toimivien koulutusalan yksiköiden sekä alan yksittäistoimien tukemiseksi. |
2.3 |
Ehdotus perustuu lisäksi huomioon, että ”suuria etuja saavutettaisiin sisällyttämällä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen aloilla toteutettavaan kansainväliseen yhteistyöhön ja liikkuvuuteen myönnettävä yhteisön tuki yhteen ohjelmaan, joka mahdollistaisi merkittävämmän yhteisvaikutuksen eri toiminta-alojen välillä, tarjoaisi lisäkapasiteettia elinikäisen oppimisen tueksi ja mahdollistaisi johdonmukaisemmat, sujuvammat ja tehokkaammat hallintotavat” (4). |
2.4 |
Kuten ehdotuksessa todetaan, ”sen vuoksi olisi perustettava integroitu ohjelma edistämään elinikäisen oppimisen avulla Euroopan unionin kehittymistä edistyneenä osaamisyhteiskuntana, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta” (5). |
2.5 |
Lisäksi siinä tähdennetään, että ”kun otetaan huomioon kouluopetuksen, korkea-asteen koulutuksen, ammatillisen koulutuksen ja aikuiskoulutuksen sektoreiden erityispiirteet ja tarve perustaa yhteisön toiminta kyseisiin erityispiirteisiin räätälöityihin tavoitteisiin, toimintamuotoihin ja organisaatiorakenteisiin, kuhunkin näistä neljästä alasta kohdennetut yksittäiset ohjelmat olisi säilytettävä integroidussa ohjelmassa lisäten samalla mahdollisimman paljon johdonmukaisuutta ja yhtenäisyyttä yksittäisten ohjelmien välillä” (6). |
2.6 |
Integroitu ohjelma sisältää seuraavanlaisia ohjelmia:
|
2.7 |
Tärkeä osa komission ehdotusta on määrällisten tavoitteiden tarkistaminen ottaen huomioon määriin tehdyt muutokset, joita komissio on ehdottanut vuosia 2007–2013 koskevissa yksityiskohtaisissa rahoitusnäkymissä. Tavoitteet ovat seuraavat:
|
2.7.1 |
Komissio pitää näin kunnianhimoisia tavoitteita olennaisen tärkeinä, jotta uudesta ohjelmasta tulisi riittävän tehokas väline, jonka avulla luodaan kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous vuoteen 2010 mennessä. |
2.7.2 |
Määrärahojen alustavassa jaossa ohjelman käyttöön varatuksi summaksi on ehdotettu 13,620 miljardia euroa ohjelman koko keston ajaksi eli seitsemäksi vuodeksi. |
3 Yleistä
3.1 |
Luovan lähestymistavan soveltaminen käsillä olevaan komission ehdotukseen ei ole helppo tehtävä. Se edellyttää eurooppalaisen koulutuspolitiikan kehittämistä koskevien tavoitteiden, välineiden ja ongelmien yleistä ja yksityiskohtaista tuntemista sekä mahdollisuutta liittää koulutusta koskevat päätökset kattavasti yhteen 2000-luvun (7) sekä erityisesti tämän vuosikymmenen (8) suurten tavoitteiden kanssa. Lisäksi tarvitaan kaukonäköisyyttä, jotta nyt tehtävät päätökset olisivat oikeita myös pitkällä aikavälillä. |
3.2 |
ETSK:lla on selvä näkemys unionin tämänhetkisten keskeisten tavoitteiden tärkeysjärjestyksestä sekä käsitys siitä, miten elinikäinen oppiminen olisi yhdistettävä kyseisiin tavoitteisiin. ETSK:n näkemykset asiasta on esitetty edellisen puheenjohtajavaltion Alankomaiden pyynnöstä äskettäin laaditussa valmistelevassa lausunnossa aiheesta ”Ammatillinen koulutus ja tuottavuus” (9). Näin ollen ETSK:n suhtautuminen joihinkin komission yksittäisiin ehdotuksiin perustuu suurelta osin edellä mainittuihin näkemyksiin ja kannanottoihin. |
3.3 |
ETSK:n soveltama lähestymistapa pohjautuu lisäksi komitean kokemuksiin niistä tuloksista, joita on saatu kulttuuria, yleissivistävää ja ammatillista koulutusta, nuorisoa ja urheilua koskevien unionin politiikkojen ja ohjelmien tähänastisesta toteuttamisesta. |
3.3.1 |
Näiden kokemusten perusteella komitealla on asiasta — tietyin varauksin — yleisesti ottaen myönteinen kokonaiskuva. Kyseisiä ohjelmia voidaan komitean mielestä luonnehtia seuraavasti:
|
3.3.1.1 |
On syytä huomauttaa, että eurooppalaiset koulutusohjelmat ovat tähän asti olleet niitä harvoja unionin toimia, jotka on suunnattu suoraan EU:n kansalaisille. Uuden ohjelman tavoitteena on oltava yhtäältä osallistavan demokratian ihanteeseen sekä aktiivisiin kansalaisiin perustuvan demokraattisen kehityksen ja toisaalta työllisyyden ja monipuolisten työmarkkinoiden edistäminen. Lisäksi uudella ohjelmalla on edistettävä unionin kansalaisten henkilökohtaista ja ammatillista integroimista tarjoamalla heille uusia mahdollisuuksia laajentaa ja hyödyntää piileviä kykyjään. Unionin tulevaisuudennäkymien ja unionin ja sen kansalaisten suhteen kannalta on tärkeää luoda integroitu ohjelma, jonka kohteina ovat eri ikäryhmät, syrjäytyneet kansalaiset, työelämä, pienet ja keskisuuret yritykset sekä työmarkkinaosapuolet. |
3.4 |
ETSK suhtautuu myönteisesti komission ehdotukseen integroidun toimintaohjelman perustamisesta elinikäisen oppimisen alalla. ETSK:n esittämien muutosten ainoana tarkoituksena onkin komission ehdottaman ohjelman parantaminen. |
3.4.1 |
Näin ollen ETSK kiinnittää aluksi huomiota yhteen puutteeseen elinikäisen oppimisen määritelmässä. |
3.4.1.1 |
ETSK katsoo, että yhtenäinen koulutus- ja nuorisopoliittinen lähestymistapa on erityisen tarpeellinen (10), sillä komitean mielestä elinikäinen oppiminen on lapsuudesta eläkeikään ja sitäkin pidemmälle jatkuva yhtenäinen prosessi (11). ETSK on myös sitä mieltä, että on tullut aika poistaa eurooppalaisten koulutusjärjestelmien yhteydessä unionin kansalaisille asetetut ikärajoitukset. Sen vuoksi ETSK odotti, että integroidussa ohjelmassa olisi kiinnitetty enemmän huomiota erityisesti elinikäistä oppimista koskevien puitteiden muotoiluun. ETSK:n mielestä suurin vaikeus on antaa tälle yhtenäiselle ja monialaiselle ”elinikäisen oppimisen” käsitteelle konkreettinen ja oikeudellinen perusta, joka kattaa muutakin kuin pääsyn alakohtaisiin ohjelmiin. Integroidun ohjelman tulisi olla jäsenvaltioiden käyttöön tarkoitettu konkreettinen väline, jonka tarkoituksena on luoda edellytykset kaikkien kansalaisten oikeudelle osallistua koulutusohjelmiin. Tämän oikeuden tulisi olla tosiasiallinen ja rajoittamaton sekä henkilön iästä ja elämäntilanteesta riippumaton. Tätä osallistumisoikeutta tulisi myös pitää perusoikeutena, ja siihen tulisi voida vedota Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. |
3.4.1.2 |
ETSK tietää, että elinikäisen oppimisen tulevaisuudennäkymät arvioidaan ennen kaikkea kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. Komitea on myös tietoinen niistä Euroopan tason esteistä, joiden vuoksi ehdotettu ohjelma ei voi olla aidosti ja konkreettisella tavalla integroitu. Komitea kehottaa kuitenkin toteuttamaan alakohtaiset ohjelmat siten, että nykyisten koulutusjärjestelmien puitteissa opiskelijoille asetetut tiukat (ikää tai opintojen sisältöä koskevat) rajoitukset voidaan poistaa. Komitea on samalla sitä mieltä, että integroitua ohjelmaa on kehitettävä tiivissä yhteistyössä kulttuuria, nuorisoa sekä unionin perustuslakisopimuksen ratifiointia silmällä pitäen todennäköisesti myös urheilua koskevien ohjelmien kanssa. Kyseessä on tärkeä asia, sillä edellä mainitut, erityisesti nuorille suunnatut koulutustoimet liittyvät pohjimmiltaan sellaisten arvojen omaksumiseen, jotka ovat tarpeen kansalaisten työllisyyden ja aktiivisen sosiaalisen osallistumisen tukemiseksi. |
3.4.2 |
Komitean mielestä myös alakohtaisten ohjelmien välisessä horisontaalisessa viestinnässä ja yhteyksissä on puutteita. |
3.4.2.1 |
ETSK katsoo, että unionin tärkeimpien tavoitteiden saavuttamiseen liittyy monitahoisia ongelmia. Kyseisten ongelmien ratkaiseminen vaatii kaikkien niiden esteiden poistamista, jotka saattavat haitata liikkuvuutta koulutussektorin alajärjestelmien välillä yksittäisessä jäsenvaltiossa tai jäsenvaltioiden välillä. Esteiden ja rajoitusten poistaminen on myös edellytyksenä sille, että elinikäisen oppimisen merkitys ymmärretään ja että se toimii tehokkaasti myös käytännössä. |
3.4.2.2 |
Komission ehdotuksen perusteluosassa esitetään tärkeä huomio, joka muotoiltiin alun perin tiedonannossa ”Yhteisön yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen ohjelmien uusi sukupolvi vuoden 2006 jälkeen” (12). Ehdotuksessa todetaan, että ”koulutusjärjestelmät integroidaan yhä enenevässä määrin elinikäiseen oppimiseen, jotta osaamisyhteiskunnan ja väestönmuutosten aiheuttamiin uusiin haasteisiin voidaan vastata” (13). Valitettavasti edellä mainittua näkemystä ei ole konkretisoitu tarkasteltavana olevassa ehdotuksessa. Komission ehdotus kohdistuu pohjimmiltaan koulutusjärjestelmien olemassa oleviin rakenteisiin, ja eri koulutustasojen välistä synergiaa edistetään vain vähäisissä määrin. ETSK:n mielestä uusi ohjelma olisi käyttökelpoisempi ja innovatiivisempi, jos ensisijaiset kohderyhmät voisivat osallistua erityisohjelmiin ilman että ohjelmista mahdollisesti kiinnostuneita muita ryhmiä tarvitsisi sulkea niiden ulkopuolelle koulutukseen tai ikään liittyvistä syistä. |
3.4.2.3 |
Edellä mainituista syistä komitea ehdottaa, että poikittaisohjelman rahoitusta ja toimien valikoimaa laajennetaan. Tavoitteena on oltava yhteistyön ja eri toimien kehittäminen, jotta voidaan luoda edellytykset sellaisen todellisen elinikäisen oppimisen alueen rakentamiselle, joka synnyttää merkittävää eurooppalaista lisäarvoa ja edistää oleellisesti Lissabonissa asetettujen kestävää kehitystä koskevien tavoitteiden saavuttamista. On selvää, että tällaiseen yhteistyöhön ja toimintaan on kutsuttava mukaan koulutussektorin kaikentyyppiset alajärjestelmät (14), työmarkkinaosapuolet, järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta yleisemmin sekä viranomaiset, erityisesti alue- ja paikallisviranomaiset. |
3.4.2.4 |
Sen vuoksi ehdotetaan myös, että erityisesti Grundtvig-ohjelmaa vahvistetaan. Grundtvig-ohjelmalla pyritään vastaamaan kaikenmuotoista aikuiskoulutusta koskeviin tarpeisiin |
3.4.3 |
Kolmas vakava puute koskee integroidun ohjelman yhdistämistä Lissabonin strategiaan ja sen tavoitteisiin. |
3.4.3.1 |
ETSK katsoo, että Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamisesta on jo jääty pahasti jälkeen. Komitea toteaa lisäksi, että vuosi 2010 on jo erittäin lähellä, joten Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen riippuu tuotantoelämässä tällä hetkellä toimivista unionin kansalaisista. Komitea katsoo, että Lissabonin strategian ja sen tavoitteiden ymmärtäminen vaatii jatkuvien ja integroitujen toimenpiteiden kohdistamista yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa edellä mainittuihin unionin kansalaisiin. Näin ollen on ensisijaisen tärkeää, että kyseiset kansalaiset ymmärtävät Lissabonin strategian ja sen tavoitteiden merkityksen ja pyrkivät varmistamaan yhdessä, että kestävän kehityksen ja tietopohjaisen talouden haasteisiin voidaan vastata. Samalla elinikäistä oppimista on edistettävä kaikilla tasoilla ja kokonaisvaltaisesti. |
3.4.3.2 |
Sen vuoksi ETSK ehdottaa, että tuotantoelämässä tällä hetkellä toimiville kansalaisille suunnattuja elinikäisen oppimisen ohjelmia vahvistetaan ja että kyseiset ohjelmat yhdistetään suoraan kestävää kehitystä ja tietopohjaista taloutta koskeviin tavoitteisiin. Toisin sanoen on kehitettävä tapauskohtaisesti sovitettuja suppeita tai laajoja elinikäisen oppimisen osaohjelmia, jotka perustuvat kestävää kehitystä ja Lissabonin tavoitteiden saavuttamista koskevien laajempien ohjelmien erityisvaatimuksiin (15) ja joista sovitaan yhteisymmärryksessä työmarkkinaosapuolten kanssa sen jälkeen kun niitä on kuultu asiasta. |
3.4.3.3 |
ETSK pitää erityisen tärkeänä, että pk-yrityksillä on mahdollisuus osallistua ohjelman menettelyihin. Komitea on todennut asiaan liittyen, että pk-yritykset ”tarvitsevat sosiaalisen ja taloudellisen toimintaympäristönsä tukea ja apua, sillä niiden on vaikea kehittää yksinään kattavia koulutustoimia” (16). Näin ollen ETSK ehdottaa, että pk-yritysten ongelmien ratkaisemiseksi aletaan soveltaa erityistä lähestymistapaa yksinkertaistamalla asiaa koskevia menettelyjä, jotta pk-yritysten tehokas osallistuminen ohjelmiin olisi mahdollista. |
3.4.3.4 |
Edellä mainitut ETSK:n ehdotukset on mahdollista rahoittaa toimintaohjelmalle esitetyn budjetin puitteissa, jos liikkuvuus- ja kehitystoimiin tarkoitetun rahoituksen painopistettä siirretään kehitystoimien suuntaan vuoteen 2010 ulottuvana ajanjaksona. Lisäksi rahoitus voidaan pyrkiä varmistamaan huolehtimalla siitä, että ohjelma ja yhteisön muut asianomaiset politiikat ovat entistä kattavammin ja sitovammin keskenään johdonmukaisia ja toisiaan täydentäviä (komission ehdotuksen 14 artikla). Sen vuoksi unionin työllisyys- ja tutkimuspolitiikkaan sekä Euroopan sosiaalirahaston ja rakennerahastojen toimintalinjoihin on sisällytettävä elinikäisen oppimisen ulottuvuus. Samalla edellä mainitut politiikat on sovitettava vuoteen 2010 asti mahdollisimman tehokkaasti yhteen tässä tarkasteltavan elinikäistä oppimista koskevan toimintaohjelman tavoitteiden kanssa. |
3.5 |
Yhtenä lisäpuutteena on toimivaltuuksien epäselvä jako yhteisön, jäsenvaltioiden ja alue- ja paikallistason välillä. Sama koskee myös toimivallan jakamista viranomaisten, työmarkkinaosapuolten ja yleisemmin järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välillä. |
3.5.1 |
ETSK:n mielestä on elintärkeää, että kaikkien elinikäistä oppimista koskevan integroidun toimintaohjelman kehittämiseen osallistuvien tahojen roolit ja toimivaltuudet määritetään selkeästi ja toimivalla tavalla. Kun kyseessä on näinkin tärkeä yhteinen hanke tietojen ja taitojen Euroopan rakentamiseksi, on ristiriitaista tehdä ero aktiivisten politiikan tekijöiden ja passiivisten kohderyhmien välillä. |
3.5.2 |
ETSK kehottaa työmarkkinaosapuolia sekä alue- ja paikallisviranomaisia osallistumaan kaikkiin menettelyihin ja toimenpiteisiin, jotka toteutetaan elinikäistä oppimista koskevan integroidun toimintaohjelman puitteissa. Kaikki yhteiskunnalliset ja kansalaisorganisaatiot voisivat saada pyynnöstä yhteisön merkin osoituksena osallistumisesta integroituun toimintaohjelmaan. Merkki myönnettäisiin sillä edellytyksellä, että organisaatio sitoutuisi toteuttamaan itse ohjelmaa täydentäviä toimia. Merkin saaneet organisaatiot voisivat liittyä Euroopan tasoiseen aikuiskoulutuksen yhteenliittymään, ja niillä voisi olla edustaja tai edustajia ”ohjelmakomiteassa”. Aktiivinen osallistuminen varmistaa ohjelman yhteiskunnallisen hyväksyttävyyden ja lisää sen dynamiikkaa ja tehokkuutta. |
3.5.3 |
Edellä mainittu ehdotus luo edellytykset toimintaohjelman yhdistämiselle jokapäiväisiin todellisiin sosiaalisiin tarpeisiin ja markkinatarpeisiin. Yhdistäminen parantaisi muun muassa mahdollisuuksia löytää entistä parempi tasapaino markkinoiden tarpeiden — erityisesti työmarkkinatarpeiden — ja sosiaalisten tarpeiden välillä. |
3.5.3.1 |
ETSK kiinnittää erityishuomiota siihen, että tarkasteltavana olevassa komission ehdotuksessa ei ole minkäänlaista viittausta eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten maaliskuussa 2002 asettamiin ensisijaisiin tavoitteisiin toimintapuitteiden luomiseksi taitojen ja pätevyyksien elinikäiselle kehittämiselle. |
3.6 |
Toinen yhtä lailla tärkeä ongelma liittyy liikkuvuuteen, määrärahoihin, joilla liikkuvuutta on tarkoitus edistää, sekä kyseisten määrärahojen jakamiseen alakohtaisten ohjelmien kesken. |
3.6.1 |
ETSK pitää liikkuvuutta myönteisenä tekijänä sikäli kuin se on yhteydessä ohjelmien laadullisiin tekijöihin. Näin ollen tavoitteeseen kolminkertaistaa liikkuvuutta koskevat ohjelmat on sisällytettävä laadullinen ulottuvuus. Tätä taustaa vasten tulee tuotantoelämässä tällä hetkellä toimivien kansalaisten liikkuvuuden kyseisen ohjelman vuoteen 2010 ulottuvan toteuttamisvaiheen aikana käsittää edellä mainitut laadulliset piirteet, jotta se voi vaikuttaa merkittävästi Lissabonissa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. |
3.6.2 |
Sen vuoksi ETSK kehottaa jakamaan liikkuvuuden edistämiseen tarkoitetut määrärahat entistä tasapuolisemmin, niin että ne hyödyttävät tuotantoelämässä toimivia kansalaisia. |
3.7 |
ETSK:n mielestä viestintä muodostaa suuren ongelman, kun pyritään varmistamaan unionin kansalaisten myönteinen suhtautuminen integroituun ohjelmaan. |
3.7.1 |
Muun muassa sen vuoksi on syytä huomauttaa, että ohjelman kutsuminen ”integroiduksi ohjelmaksi” ei myöskään tiedottamisen näkökulmasta helpota myönteisen kuvan antamista kyseisestä ohjelmasta. |
3.7.2 |
Komitea ehdottaakin, että termi ”integroitu ohjelma” korvataan jollakin toisella nimellä, joka helpottaa asiasta tiedottamista ja kertoo jotakin olennaista ohjelman sisällöstä. ETSK:n mielestä sopiva nimi voisi olla vaikkapa ”Athene”, antiikin kreikkalaisten tiedon ja viisauden jumalatar. |
4 Erityistä
4.1 |
Yleisten huomioiden jälkeen esitettävien erityishuomioiden tarkoituksena on ilmaista yksityiskohtaisesti, mistä ehdotuksen yksittäisistä artikloista ETSK on komission kanssa eri mieltä ja mihin niistä se suhtautuu varauksellisesti. Tämä merkitsee sitä, että seuraavassa esitettäviä huomautuksia lukuun ottamatta komitea on yleisesti ottaen komission kanssa samaa mieltä tarkasteltavien artiklojen sisällöstä. |
4.2 1–8 artiklat
4.2.1 |
ETSK:n mielestä artikloja 1–8 on muutettava siten, että otetaan huomioon komitean ehdotus työmarkkinaosapuolten, kansalaisyhteiskunnan muiden edustajien ja alue- ja paikallisviranomaisten entistä aktiivisemmasta osallistumisesta suunniteltuihin menettelyihin ja toimenpiteisiin (kohta 3.5.2) sekä ehdotus ohjelman nimen muuttamisesta (kohta 3.7.2). |
4.2.2 |
Erityisohjelmien osalta ETSK ehdottaa asiasta esittämiensä yleisten huomioiden valossa, että luodaan institutionaaliset edellytykset yhteisten, ehkä pitkäaikaistenkin toimien vahvistamiselle varsinkin niillä aloilla, joilla voidaan edistää elinikäistä oppimista ja parantaa kansalaisten mahdollisuuksia vastata nykyajan haasteisiin. |
4.3 9–14 artiklat
4.3.1 |
11 artikla, jossa käsitellään työmarkkinaosapuolten edustajien osallistumista komissiota avustavan komitean työskentelyyn, on ETSK:n mielestä muotoiltu puutteellisesti. |
4.3.1.1 |
Ensinnäkin yhtenä keskeisenä ongelmana on työmarkkinaosapuolten osallistumisen muoto. Unioni ilmoittaa ratifiointivaiheessa olevassa perustuslakisopimuksessa kannattavansa osallistuvan demokratian periaatetta, mutta työmarkkinaosapuolten edustajien osallistuminen komitean työskentelyyn pelkkinä tarkkailijoina ei ole kyseisen periaatteen mukaista, vaikka niillä olisi oikeus vaatia kantansa merkitsemistä komitean kokouspöytäkirjaan. Lisäksi nykyisissä olosuhteissa keskeisenä tavoitteena on oltava edellytysten luominen sille, että eurooppalaista koulutuspolitiikkaa voidaan suunnitella ja kehittää yhteisen sosiaalisen vastuun hengessä. Turvaamalla työmarkkinaosapuolten todellinen osallistuminen (äänioikeus) komissiota avustavan komitean työskentelyyn luodaan edellytykset sosiaalisen yhteisvastuunvastuun syntymiselle, minkä seurauksena komitealla voi olla ratkaiseva rooli tehokkaiden koulutuspoliittisten toimien suunnittelussa ja kehittämisessä. Julkiset viranomaiset ovat vastuussa yleisestä koulutuspoliittisesta päätöksenteosta, mutta niiden ohella myös työmarkkinaosapuolilla on vastaavanlainen vastuu asiasta. Kyseinen vastuu koskee läpi koko työelämän kestävää ammatillista koulutusta, ja sillä on myös institutionaalinen asema, sillä se ilmenee tai ainakin sen pitäisi ilmetä työmarkkinaosapuolten neuvotteluprosessien yhteydessä. |
4.3.1.2 |
Samalla työmarkkinaosapuolten puutteelliset mahdollisuudet osallistua komissiota avustavan komitean työskentelyyn toimivat ennakkotapauksena jäsenvaltioissa sekä alue- ja paikallistasolla tehtäville vastaaville ratkaisuille. Tällaista tilannetta on vaikea käsittää, sillä jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolilla on jo nyt ainakin joissakin tapauksissa keskeinen rooli koulutuspoliittisten toimien muotoilemisessa. |
4.3.1.3 |
ETSK katsoo, että komissiota avustavan komitean kokoonpanosta on käytävä erillinen keskustelu komitean tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. ETSK on kuitenkin yleisesti ottaen sitä mieltä, että komissiota avustavassa komiteassa on oltava rakentavalla ja tasapainoisella tavalla edustettuina kaikki ne tahot, jotka vaikuttavat elinikäiseen koulutukseen tai joihin se vaikuttaa ja joilla on yleis- ja erityistietoa asiasta. Toisin sanoen kyseisen komitean koostumuksen on perustuttava jäsenvaltioiden edustuksen lisäksi myös tuotantoelämän, yhteiskunnallisten toimijoiden (työmarkkinaosapuolet ja kansalaisyhteiskunta yleisemmin) sekä tiedemaailman (akateeminen yhteisö) osallistumiseen. |
4.3.1.4 |
Lisäksi ETSK:n mielestä on virhe rajoittaa työmarkkinaosapuolten osallistuminen pelkästään ammatillista koulutusta koskeviin kysymyksiin. Komissiota avustavan komitean toiminta on yhdistettävä tietojen ja taitojen Euroopan rakentamiseen. Kyseinen komitea voi siten toimia esimerkkinä pätevään tietoon pohjautuvaa suunnittelua ja poliittista päätöksentekoa koskevasta hyvästä käytännöstä. Kyseinen tieto voi olla joko yleistietoa tai jotakin osa-aluetta koskevaa erityistietoa. Näin ollen on tärkeää, että kaikki komissiota avustavassa komiteassa edustettuina olevat tahot osallistuvat komitean kaikkiin menettelyihin toimivalla tavalla ja tietoisina tehtyjen päätösten sisällöstä, toteuttamistavasta ja perusteista. |
4.3.1.5 |
ETSK kehottaa paneutumaan aktiivisesti vammaisten erityistarpeisiin oppimisen yhteydessä. Sen vuoksi komitea pyytää muuttamaan 12 artiklan b kohdan kuulumaan seuraavasti:
|
4.4 15–46 artiklat
4.4.1 |
Asiaa koskevien yleisten huomioidensa yhteydessä ETSK ehdotti (kohta 3.4.2), että poikittaisohjelman rahoitusta lisätään ja toimien valikoimaa laajennetaan ja että alakohtaisten ohjelmien rahoitusta vähennetään vastaavasti. |
4.4.1.1 |
Kyseisen ehdotuksen perustelu on yksinkertainen. Poikittaisohjelman vahvistaminen sen sisällön mukaisesti edistää koko eurooppalaisen koulutusjärjestelmän uudistamista. Tämä merkitsee pohjimmiltaan sitä, että poikittaisohjelmaan tehdyt investoinnit saadaan suurelta osin takaisin eurooppalaisiin koulutusjärjestelmiin tapauskohtaisesti syntyvän konkreettisen lisäarvon muodossa. Näin ollen poikittaisohjelmaan tehtävät investoinnit ovat luonnostaan kaikkein tuottavimpia ja tehokkaimpia. |
4.4.2 |
ETSK ehdottaa, että elinikäistä oppimista koskeva parannettu poikittaisohjelma yhdistetään suoraan Lissabonin strategian tavoitteisiin, kestävään kehityksen tavoitteeseen sekä niiden unionin kansalaisten tarpeisiin, jotka toimivat tuotantoelämässä vuoteen 2010 asti (kohta 3.4.3.2). |
4.4.2.1 |
Edellä mainitun yhteyden luominen merkitsee käytännössä integroidun lähestymistavan soveltamista elinikäistä oppimista koskevaan unionin kokonaisstrategiaan. Integroidun lähestymistavan on perustuttava niihin ongelmiin, joiden vuoksi strategia on laadittu, tavoitteisiin, jotka unioni on asettanut kyseisten ongelmien ratkaisemiseksi sekä välineisiin, jotka unionilla on käytettävissään asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Yhteyden luominen merkitsee myös seuraavia asioita:
|
4.5 |
ETSK:n mielestä tarkasteltavana olevan ohjelman perustaminen on unionin tulevaisuuden kannalta erittäin tärkeä päätös. Sen vuoksi komitea pitää tärkeänä, että ohjelmaa voidaan sen toteuttamisvaiheessa tarkistaa ja sen täytäntöönpanoa valvoa korkealla tasolla. Sen vuoksi ETSK ehdottaa, että perustetaan toimielinten välinen pysyvä korkean tason komitea valvomaan ohjelman täytäntöönpanoa avoimen koordinointimenetelmän puitteissa. Kyseisen komitean päätehtävänä olisi seurata Euroopan komission tukemana ohjelman täytäntöönpanon etenemistä sekä tiedottaa asiasta säännöllisin väliajoin Eurooppa-neuvostolle, jotta voidaan ryhtyä mahdollisiin tarkistustoimiin. |
Bryssel 10. helmikuuta 2005
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) Kyseisen pitkäaikaisen prosessin tärkeimmät välietapit on esitetty tämän asiakirjan liitteessä.
(2) Ks. EUVL C 120, 20.5.2005.
(3) On syytä huomauttaa, että viime aikoina on pyritty aktiivisesti löytämään ratkaisuja unionin keskeisiin ongelmiin, jotka liittyvät muun muassa Lissabonin tavoitteiden (mm. työllisyyden, tietopohjaisen talouden ja kestävän kehityksen tukeminen) saavuttamiseen. Kaikkien ehdotettujen ratkaisujen yhteisenä tekijänä on ollut elinikäisen oppimisen edistäminen ja tarve kehittää sen institutionaalisia rakenteita. Näiden aktiivisten pyrkimysten piiriin voidaan katsoa kuuluvan myös puheenjohtajavaltio Alankomaiden yhdessä Euroopan komission kanssa tekemät ehdotukset, joiden aiheina ovat koulutuksen ja tuottavuuden suhde ja eurooppalaisen yhteistyön vahvistaminen ammatillisessa koulutuksessa, sekä Wim Kokin johtaman korkean tason ryhmän Lissabonin strategian maaliskuussa 2005 tapahtuvaa välitarkistusta varten laatima raportti (http://europa.eu.int/comm/lisbon_strategy/pdf/2004-1866-EN-complet.pdf).
(4) KOM(2004) 474 lopullinen, 16. perustelukappale.
(5) KOM(2004) 474 lopullinen, 17. perustelukappale.
(6) KOM(2004) 474 lopullinen, 18. perustelukappale.
(7) 2000-luvun tavoitteita ovat muun muassa tietopohjaisen yhteiskunnan luominen, kestävän kehityksen ja sen kolmen ulottuvuuden edistäminen sekä monenkeskisen maailmanlaajuisen ohjausjärjestelmän kehittäminen.
(8) Tämän vuosikymmenen tavoitteita ovat Lissabonissa asetetut tietopohjaista taloutta ja kestävää kehitystä (Göteborg) koskevat tavoitteet sekä Barcelonassa asetetut eurooppalaisten koulutusjärjestelmien laatutavoitteet.
(9) Ks. CESE 1435/2004.
(10) Ks. TSK:n lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Tietojen ja taitojen Eurooppaan”, EYVL C 157/13, 25.5.1998. Lausunnon kohdassa 3.7.1 todetaan seuraavaa: ”Komitea pitää koulutusaluehankkeen kehityksen kannalta välttämättömänä edellytyksenä eurooppalaista koulutusaluetta koskevien politiikkojen (yleissivistävä koulutus, ammatillinen koulutus, nuoriso) ja niihin liittyvien toimien yhdistämistä. Koulutusta ja nuorisoa koskevat politiikat on tuotava yhden yhteisen toimintakehyksen piiriin ja integroitava suunnittelusta ja hyväksymisestä toimeenpanoon saakka. Tämä näkemys perustuu siihen tosiseikkaan, että koulutusta koskevista aloitteista rajataan yhäkin tiettyjä aloja ulkopuolelle; lisäksi on tarpeen omaksua keskitetty poliittinen lähestymistapa. Tämä juontuu tarpeesta kehittää yhtenäinen koulutusta ja nuorisoa koskeva strategia ja yhtenäistää toimintojen suunnittelua.”
(11) Elinikäinen oppiminen määritellään komission ehdotuksen 3 artiklan 27 kohdassa.
(12) KOM(2004) 156 lopullinen.
(13) KOM(2004) 474 lopullinen, 1.3 kohdan ensimmäinen luetelmakohta.
(14) Koulutussektorin alajärjestelmiin kuuluvat eri koulutustasot (perus-, keski- ja korkea-asteen koulutus), koulutussuunnat (yleissivistävä ja ammatillinen koulutus), koulutusalan toimijat (koulutuksen tarjoajat ja opettajat) sekä koulutusmuodot (virallinen ja virallisen järjestelmän ulkopuolinen koulutus).
(15) Ks. ETSK:n lausunto CESE 1435/2004, kohta 9 (esimerkki hyvästä käytännöstä).
(16) Ks. EUVL C 120, 20.5.2005, 8.1.1.3 kohta.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/141 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Miten varmistaa luonnonhaitoista ja pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden nykyistä parempi integraatio?”
(2005/C 221/23)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 27. tammikuuta 2004 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta ”Miten varmistaa luonnonhaitoista ja pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden nykyistä parempi integraatio?”.
Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 19. tammikuuta 2005. Esittelijä oli Paulo Barros Vale.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. ja 10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 80 puolesta, 0 vastaan 3 pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto ja yleisiä huomioita
1.1 Pysyvistä fyysisistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden käsitteen määritteleminen ja vakiinnuttaminen
1.1.1 |
Yksi Euroopan unionin strategisista tavoitteista on saavuttaa harmoninen ja yhdenmukainen kehitys koko unionin alueella poistamalla etenkin tiettyjen alueiden kilpailukykyä vaarantavat ja niiden kehitystä jarruttavat tekijät, ovatpa ne sitten sosioekonomisia, historiallisia, fyysisiä tai luonnonoloihin liittyviä. |
1.1.2 |
Monista esteistä kulkuyhteyksien puuttumista voidaan pitää yhtenä suurimmista, sillä se vaikuttaa ratkaisevalla tavalla tiettyjen alueiden, kuten saarien tai vuoristoalueiden, elinolosuhteisiin. Myös alhainen väestötiheys muodostaa haittatekijän useiden eri alueiden kehitystä ajatellen. On alueita, jotka kärsivät samanaikaisesti useammista haitoista, mikä koskee esimerkiksi vuoristoisia saaria, joilla on tästä syystä erityisiä vaikeuksia. |
1.1.3 |
Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan toimintansa yhteydessä Euroopan komissio on tunnustanut, että tietyillä EU:n alueilla — vuoristoalueilla, harvaan asutuilla alueilla ja saarialueilla — on sellaisia pysyviä rakenteellisia haittoja (erityiset maantieteelliset tai luonnonolosuhteista johtuvat sekä demografiset haittatekijät), jotka vaikeuttavat taloudellista toimintaa ja muodostavat todellisen haittatekijän niistä kärsivien alueiden kehitykselle. |
1.1.4 |
ETSK katsoo kuitenkin, että unionin aluepolitiikassa toteutetut toimet eivät kaiken kaikkiaan ole olleet täysin tarkoituksenmukaisia, jotta kyseisiä alueita vaivaavat vakavat haittatekijät olisi otettu asianmukaisella tavalla huomioon. |
1.1.5 |
Vaikka yhteisöllä onkin käytössään toimenpiteitä, jotka kohdistuvat joihinkin näistä alueista tai ennen kaikkea joihin osa näistä alueista osallistuu tosiasiallisesti tai potentiaalisesti, unionilta puuttuu sellainen jäsentynyt politiikka kaikkia kyseisenlaisista haitoista kärsiviä alueita varten, joka muodostuisi alueiden erityispiirteisiin mukautetuista erillisistä toimenpiteistä. |
1.1.6 |
ETSK katsoo, että kyseinen tilanne johtuu suurelta osin siitä, että yhteisöltä puuttuu oikeudellisella ja muodollisella tasolla todellinen luonnonhaitoista ja pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden käsite. |
1.1.7 |
Unionin nykyisessä tilanteessa, jossa se on laajentunut käsittämään 25 jäsenvaltiota, ETSK pitää erityisen tärkeänä, että kyseinen käsite tunnustetaan juridisesti ja muodollisesti, jotta voidaan tukea erityisen toimintakehyksen laatimista. |
1.1.8 |
ETSK katsoo, että näihin alueisiin tulisi kiinnittää erityistä huomiota etenkin luomalla pysyviä toimenpiteitä käsittävät erityiset puitteet, sillä loppujen lopuksi yksinomaan tämänkaltaiset toimenpiteet ovat tarkoituksenmukaisia erityisen sitkeiden rakenteellisten ongelmien minimoimiseksi. Ainoastaan tällä tavoin on mahdollista välttää kyseisten alueiden entistä suuremman eristäytymisen ja syrjäytymisen vaara sekä edistää niiden integroitumista oikeudenmukaisin edellytyksin yhteisöön, johon ne kuuluvat. |
1.1.9 |
Jo lausunnossaan aiheesta ”Euroopan unionin vuoristoalueiden tulevaisuus” (1) ETSK piti välttämättömänä varmistaa yhteinen näkökanta tunnustamalla kyseisten alueiden erityisluonne perussopimuksissa, kuten Amsterdamin sopimuksen 158 ja 299 artiklassa jo tehdään. Tällainen tunnustus, joka on alueiden kohtaamien haittojen ja haasteiden pohjalta perusteltu, voitaisiin muotoilla siten, että näille alueille myönnettäisiin oikeus yhteisvastuuseen sekä erilaisuuteen ja kokeilemiseen. |
1.1.10 |
ETSK:n käsityksenä on aina ollut se, että kyseiset alueet tarvitsevat tunnustusta sellaisten keskeisten periaatteiden vahvistamiseksi, joiden pohjalta ne voivat kaikilta osin hyväksyä itsensä aidoiksi ja monimuotoisiksi alueiksi. |
1.1.11 |
Tästä syystä ETSK on tyytyväinen siihen, että Euroopan unionin perustuslakisopimus, jonka valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät hallitustenvälisessä konferenssissa 18. kesäkuuta 2004 ja joka vielä odottaa ratifioimista, sisältää artiklan, jossa on muotoiltu uudelleen Amsterdamin sopimuksen 158 artikla ja jossa mainitaan selkeästi pysyvistä rakenteellisista haittatekijöistä kärsivät alueet, kuten saaret, vuoristoalueet ja harvaan asutut alueet. |
1.1.12 |
Taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta käsittelevän jakson III-220 artiklassa lisätään siis Amsterdamin sopimuksen 158 artiklan kahteen kohtaan seuraava kohta: ”Asianomaisista alueista kiinnitetään erityistä huomiota maaseutuun, teollisuuden muutosprosessissa oleviin alueisiin sekä vakavista ja pysyvistä luontoon tai väestöön liittyvistä haitoista kärsiviin alueisiin, kuten pohjoisimpiin alueisiin, joiden väestöntiheys on erittäin alhainen, ja saaristo-, rajaseutu- ja vuoristoalueisiin.” |
1.1.13 |
ETSK katsoo, että kyseisenlaisista haittatekijöistä kärsivien alueiden mainitseminen perustuslakisopimuksessa muodostaa epäilemättä merkittävän poliittisen kannustimen, jonka avulla tulevaisuudessa on mahdollista toteuttaa sekä kansallisen että yhteisön tason toimia, jotka ovat entistä tarkoituksenmukaisempia alueiden olosuhteita ajatellen ja joilla pyritään kestävällä tavalla vähentämään pysyviä rakenteellisia haittatekijöitä tai ainakin lieventämään niiden seurauksia. |
1.1.14 |
ETSK on tyytyväinen siihen, että Euroopan unioni pyrkii jatkossakin edistämään taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, ja katsoo, että kyseisten alueiden erityisluonteen tunnustaminen sopimuksessa merkitsee epäilemättä huomattavaa mahdollisuutta alueiden tulevaisuutta ajatellen. ETSK on kuitenkin sitä mieltä, että viitepohjana käytettävän todellisen oikeusperustan määrääminen kyseessä olevien alueiden tunnustamiseksi edellyttää välttämättä käsitteen selkeyttämistä etenkin siltä osin, mitä tarkoitetaan pysyvillä luonnonhaitoilla, demografisilla haittatekijöillä, harvaan asutuilla alueilla tai vuoristoalueilla. |
1.1.15 |
Yhteisön lainsäädännössä onkin nyt tärkeää määritellä objektiivisesti alueet, joihin käsite on sovellettavissa, jotta varmistetaan näille alueille tulevaisuudessa suunnattavien pysyvien erityistoimenpiteiden täytäntöönpano. |
1.1.16 |
Kyseisen käsitteen vahvistaminen lujittaisi varmasti alueiden erityispiirteiden pohjalta mukautettua yhteisön poliittista toimintaa kompensoimalla rakenteelliset haittatekijät, joista alueet kärsivät. |
1.2 Euroopan unionin saarialueiden ongelmat
1.2.1 |
Saariasema on kyseisten alueiden kilpailukykyä heikentävä maantieteellis-kulttuurinen ominaisuus ja pysyvä haittatekijä. |
1.2.2 |
Institutionaalisella tasolla saarialueisiin on tehty selkeitä viittauksia (Maastrichtin sopimuksen 154 artikla, Amsterdamin sopimuksen 158 artikla sekä Amsterdamin sopimukseen liitetty julistus N:o 30), joissa tunnustetaan, että saarialueisiin liittyvät rakenteelliset haittatekijät hankaloittavat suuresti näiden alueiden taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Niinpä niissä suositellaankin ryhtymään yhteisön lainsäädännän tasolla toimenpiteisiin perustelluissa tapauksissa kyseisten alueiden tukemiseksi ja niiden integroimiseksi entistä paremmin ja oikeudenmukaisin edellytyksin sisämarkkinoihin. |
1.2.3 |
Maaliskuussa 2003 julkaistussa kertomuksessa saarialueita koskevasta tutkimuksesta (2) todetaan kuitenkin, että huolimatta merkittävistä toimielinten tekemistä viittauksista, erityistoimien muodossa saavutetut tulokset ovat olleet vähäisiä. |
1.2.4 |
Tutkimuksessa, jossa käsitellään 286 saarialuetta (3), esitetään seuraavat tulokset:
|
1.2.5 |
Eurostatin määritelmän mukainen saaren käsite jätti ulkopuolelleen saaret, joissa sijaitsee jokin EU:n jäsenvaltioiden pääkaupungeista. Ennen unionin laajentumista tällä määritelmällä suljettiin pois Iso-Britannia ja Irlanti, ja sen jälkeen määritelmän ulkopuolelle on jäänyt myös kaksi kohtalaisen pientä saarta eli Kypros ja Malta. ETSK ehdottaa määritelmää arvioitavaksi uudelleen siten, että nämä kaksi uutta jäsenvaltiota voitaisiin mahdollisesti laskea mukaan. Tämä on jo otettu huomioon komission ehdotuksessa uusista rakenne- ja koheesiorahastoista (4) sekä uudessa Euroopan perustuslaissa (5), joka sisältää asiaa koskevan julistuksen. |
1.3 Vuoristoalueiden ongelmat
1.3.1 |
Vuoristoalueet käsittävät noin 40 prosenttia EU:n alueesta, ja niillä asuu noin 66,8 miljoonaa ihmistä (17,8 prosenttia EU:n koko väestöstä). |
1.3.2 |
Geofyysisten, kulttuuristen ja taloudellisten erityispiirteiden johdosta (vuoristot sijaitsevat usein valtion raja-alueella) monia elinkeinoaloja ei voida harjoittaa vuoristoalueilla, mikä rajoittaa näin alueiden asukkaiden elämää. |
1.3.3 |
Vuoristoalueita koskevassa äskettäisessä tutkimuksessa (6) painotetaan erilaisia taloudellisia ja sosiaalisia haittoja sekä luonnonhaittoja ja korostetaan, että eri alueiden väliset erot ovat suuria. |
1.3.4 |
Tutkimuksessa todetaan, että vuoristoalueisiin suunnatut kansalliset politiikat ovat vaihdelleet niin, että eräissä maissa politiikat ovat olleet luonteeltaan pääasiassa alakohtaisia, ja ne on kohdistettu etupäässä maatalouteen ja maaseudun kehittämiseen, kun taas toisissa maissa politiikkojen tavoitteena on ollut kehittää useita aloja, etenkin julkisia infrastruktuureja sekä ympäristö- ja matkailualaa. |
1.3.5 |
Lisäksi vuoristoalueita käsittelevässä tutkimuksessa todetaan, että ympäristöä, maisemia ja kulttuuriarvoja — jotka muodostavat huomattavan pääoman — suojellaan nykyään aiempaa paremmin kansallisessa ja yhteisön lainsäädännössä, mutta tähdennetään tarvetta parantaa koordinointia kehitysstrategioiden kanssa. |
1.3.6 |
Tutkimuksessa kiinnitetään huomiota globalisaatiokehitykseen liittyvään kolmeen eri vaaraan: suuntaukseen muuttaa vuoristoalueet ”ulkoilmamuseoiksi” (luonnonsuojelualueiksi, kulttuurialueiksi ja virkistysalueiksi), suuntaukseen edistää talouskasvua soveltamatta kestävyyden periaatetta sekä väestökatoon. |
1.4 Harvaanasuttujen alueiden ongelmat
1.4.1 |
Harvaanasuttujen alueiden pääasiallinen ongelma ovat yleensä kuljetusolot, sekä kuljetusten ajallinen kesto että kuljetuskustannukset. Monissa tapauksissa ongelmana on todellinen kuljetuskapasiteetin puute. Tällaisilla alueilla on harvoin suurtalouden etuja, mikä on ongelmallista sekä yksityissektorin tuotannon että sosiaali- ja muiden julkisten palveluiden kannalta. Tämä asettaa maan yhteiskunnan solidaarisuuden koetukselle, kun kyseisten osien julkiset palvelut nielevät suuremman osan julkisista menoista kuin väestömäärän perusteella voisi olettaa. |
1.4.2 |
Toinen tässä tarkoitettujen alueiden ongelmallinen piirre on ilmasto. Alhainen asukastiheys ja kylmä ilmasto kulkevat usein käsi kädessä. Pitkistä kuljetusmatkoista johtuvien kustannusten lisäksi alueet kärsivät muun muassa muita korkeammista lämmityskustannuksista. |
1.5 Liikenteeseen liittyvät kysymykset sekä sen asukaskohtaiset ja kokonaiskustannukset
1.5.1 |
Liikennepolitiikan valkoisesta kirjasta 12. helmikuuta 2003 antamassaan päätöslauselmassa Euroopan parlamentti muistuttaa, että liikennepolitiikalla on edistettävä taloudellista ja sosiaalista koheesiota ja että siinä on otettava huomioon syrjäisten alueiden, saaristoalueiden, vuoristoalueiden sekä harvaan asuttujen alueiden erityisluonne. Lisäksi se korostaa, että näiden alueiden erityistarpeista huolehtiminen on tärkeää. Liikenneyhteyksillä on kyseisille alueille strateginen merkitys alueiden maantieteellisestä sijainnista johtuen. |
1.5.2 |
Lisäksi se, että eräät näistä alueista muodostavat saariston, lisää niiden riippuvuutta kyseisenlaisista palveluista, sillä poliittisten, taloudellisten ja yhteiskunnallisten suhteiden ylläpitäminen mantereeseen on riippuvainen lento- ja meriliikennepalveluista. |
1.5.3 |
Liikenteestä aiheutuvat lisäkustannukset, jotka johtuvat sekä alueiden syrjäisyydestä että tarpeesta varmistaa yhteyksien säännöllisyys, vaikeuttavat entisestään alueiden taloudellista kehitystä. Taloudelliset haittatekijät ilmenevät käytännössä sekä henkilö- että tavaraliikenteen korkeina kuljetuskustannuksina (saarilla kustannukset tavaroiden kuljettamiseksi ulkomarkkinoille ovat korkeammat, koska on käytettävä meri- tai lentokuljetuksia, jotka ovat vastaavanpituisia maantie- tai rautatiekuljetuksia kalliimpia), korkeina jakelukustannuksina (johtuen ilmasto- tai muihin olosuhteisiin liittyvästä tarpeesta ylläpitää suuria varastoja tavaran loppumisen välttämiseksi sekä tarpeesta vastata kausiluonteiseen kysyntään) sekä korkeampina tuotantokustannuksina (joita lisäävät paikallismarkkinoiden pieni koko sekä eräissä tapauksissa maan korkea hinta ja alhainen paikallinen investointikapasiteetti). |
1.5.4 |
Huolimatta näiden alueiden suhteellisen vähäisestä taloudellisesta ja väestöllisestä painoarvosta suhteessa Euroopan unioniin kokonaisuudessaan tietyt alueet, kuten syrjäseutualueet ja syrjäisimmät alueet, voivat toimia unionin yhteyssiltana kauppasuhteiden kehittämiseksi asianomaisten naapurialueiden kanssa. |
1.5.5 |
Onkin todettu, että alueiden taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta yhteinen liikennepolitiikka sekä etenkin kyseisten alueiden lentoasemien ja satamien aiempaa parempi liittäminen Euroopan laajuisiin verkkoihin ovat olennaisia, jotta alueiden erityistarpeet voidaan ottaa huomioon. |
1.5.6 |
Mietinnössään rakenteellisesti epäsuotuisassa asemassa olevista alueista aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta korostaa roolia, joka Euroopan laajuisilla liikenne- ja energiaverkoilla voi olla kulkuyhteyksiä haittaavien tekijöiden poistamisessa ja kilpailukyvyn edistämisessä, jotta varmistettaisiin entistä paremmat yhteydet kyseisten alueiden ja unionin muiden alueiden välillä ja vähennettäisiin alueellisten markkinoiden sisäistä pirstaloitumista. |
1.6 Televiestintään liittyvät kysymykset
1.6.1 |
Suuret etäisyydet niin Euroopan tärkeimmille markkina-alueille kuin alueiden sisälläkin hankaloittavat vakavalla tavalla alueiden kilpailukykyä ja kehitysmahdollisuuksia. |
1.6.2 |
Tietoyhteiskunnan, televiestintäverkkojen, multimediapalveluiden sekä teknologisen innovaation kehittyminen muodostaa näille alueille todellisen mahdollisuuden. |
1.6.3 |
Koska uusi tieto- ja viestintätekniikka vähentää aikaan ja välimatkaan liittyviä rajoituksia, sitä pidetään keinona vähentää saariaseman vaikutuksia ja auttaa tarjoamaan erilaisia palveluita (muun muassa koulutus- ja terveysalalla, joista jälkimmäisessä sähköisen terveydenhuollon avulla). Lisäksi se on tärkeä edellytys kyseisten alueiden liiketoiminnan kehittymiselle. |
1.6.4 |
Tietoisena siitä, että kyseiset näkökohdat ovat ratkaisevia paikallistalouksien kehittymiselle, Euroopan unioni on tukenut alueiden sekä niin julkisten kuin yksityisten taloudellisten toimijoiden pyrkimyksiä nykyaikaistaa televiestintäinfrastruktuuria, kehittää tietoyhteiskunnan luomisen edellyttämiä välttämättömiä palveluita sekä sijoittaa palvelut mahdollisimman tehokkaasti alueen kannalta. |
1.6.5 |
Tutkimukset osoittavat kuitenkin, että erot unionin manneralueisiin nähden ovat edelleen hyvin suuria huolimatta siitä, että kyseisten alueiden televiestintäinfrastruktuureja on parannettu huomattavasti sekä alueellisten, kansallisten ja kansainvälisten yhteyksien alalla että laadun ja yhteyksien määrän osalta ja että on kehitetty telematiikkapalveluja, minkä ansiosta julkisten ja yksityisten palveluiden käyttäjiä on voitu informoida entistä paremmin. |
1.6.6 |
Yleisesti ottaen voidaan todeta, että huolimatta merkittävästä edistymisestä kaikkia ongelmia ei ole vielä täysin ratkaistu. On siis syytä toivoa, että teknisen kehityksen avulla saadaan lähivuosina aikaan myönteisiä muutoksia, jotta kyseisten alueiden asukkaiden kokemaa eristyneisyyden tunnetta voidaan lievittää. |
1.7 Infrastruktuurit ja julkisten palveluiden saatavuus, erityisesti satamat, lentoasemat, rautatiet, tiestö, terveyspalvelut, koulutus sekä osaamista edistävät toimet
1.7.1 |
Luonnonhaitoista sekä pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivillä alueilla on yleisesti ottaen suuria vaikeuksia saada asukkaansa pysymään asuinsijoillaan. |
1.7.2 |
Lähinnä kriittisen massan puuttumisen johdosta julkiset palvelut ovat näillä alueilla sekä laadullisesti että määrällisesti riittämättömät. Liikenneyhteyksien kaltaisten peruspalveluiden lisäkustannukset vaikuttavat näiden alueiden taloudelliseen kehittymiseen. Tästä syystä ETSK katsoo, että julkisilla palveluilla on sosiaalisten vaikutustensa vuoksi ratkaiseva merkitys alueiden elinvoimaisuudelle. |
1.7.2.1 |
Koska julkisten palveluiden tuottaminen on jäsenvaltioiden vastuulla, kyseisten palveluiden järjestäminen on etupäässä jäsenvaltiotason kysymys. ETSK kehottaakin jäsenvaltioita luomaan sosiaalipalvelujärjestelmiä, joille olisi luonteenomaista sosiaalis-maantieteellinen yhteisvastuu. |
1.7.3 |
Vaikka tieto- ja viestintätekniikan avulla onkin kyetty löytämään joitakin ratkaisuja, alan edistys on vielä hyvin hidasta suuressa osassa alueita. |
1.7.4 |
Euroopan parlamentin tavoin ETSK katsoo, että yhteisön kilpailupolitiikkaa tarkistettaessa on voitava tehostaa aluetukien vaikutuksia pysyvistä maantieteellisistä haittatekijöistä kärsivillä alueilla sekä varmistaa korkeatasoisten julkisten palvelujen säilyminen kyseisillä alueilla. |
1.8 Ympäristöön liittyvät rajoitukset ja mahdollisuudet sekä ekosysteemien monimuotoisuus
1.8.1 |
Ympäristö on monilla näistä alueista erittäin haavoittuva, ja matkailun lisääntyminen etenkin eräillä Välimeren saarilla lisää entisestään ympäristöön kohdistuvia paineita. Jo yksinomaan ekosysteemien monimuotoisuuteen liittyy kuitenkin valtavia mahdollisuuksia, joita voidaan ja tulee hyödyntää tasapainoisella ja kestävällä tavalla. |
1.8.2 |
Energian osalta saarialueille ja etenkin syrjäisimmille alueille on tyypillistä suuri riippuvuus öljytoimituksista (mihin ovat syinä niiden sijainti etäällä suurista energiaverkoista sekä korkeammat sähkön tuotantokustannukset, jotka johtuvat siitä, että ylläpidettävät sähköverkot ovat keskikokoisia tai usein hyvin pieniä), minkä vuoksi on kartoitettava uusiutuvien energialähteiden tarjoamia vaihtoehtoja, joiden osalta kyseiset alueet ovat usein erityisen hyvässä asemassa. |
1.9 Taloudelliseen toimintaan liittyvät ongelmat, alakohtaisten toimien keskittyminen ja vaihtoehtojen puuttuminen sekä työllisyystilanne
1.9.1 |
Yksi kyseisillä alueilla havaituista merkittävistä ongelmista on epäilemättä yritystoiminnan aloittamisen ja vakiinnuttamisen heikot mahdollisuudet, jotka johtuvat pääomien niukkuudesta sekä suurelta osin liiketoiminnan harjoittamiseen heikosti soveltuvasta taloudellisesta ja sosiaalisesta ilmapiiristä. |
1.9.2 |
Eräissä tutkimuksissa suositellaan, että kyseisten alueiden talouksia sekä etenkin yksinomaan matkailusta riippuvaisia talouksia tulisi monipuolistaa sen lisäksi, että on edistettävä uusia yhdennettyjä paikallisen kehityksen lähteitä. |
1.9.3 |
Tutkimuksissa katsotaan, että innovoinnin ja yritysten perustamisen tukemiseen tähtäävä koulutusohjelma on välttämätön uusien alojen kehittämisen tukemiseksi tai matkailutoiminnan käynnistämiseksi ja näin työllisyyden edistämiseksi. |
1.9.4 |
Työllisyysrakenteessa näkyy yleisesti ottaen maataloussektorin merkittävä asema. Myös palvelusektori on tärkeä työllistäjä, mutta sen merkitys johtuu ennen kaikkea julkisen sektorin luomista työpaikoista. |
1.10 Matkailuun ja vapaa-aikaan liittyvät mahdollisuudet
1.10.1 |
Matkailualalla on kiistämättä huomattava merkitys pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden taloudellisen toiminnan moottorina sekä näin ollen niiden kehityksen jälkeenjääneisyyden torjujana. Matkailuala on toisinaan kyseisten alueiden merkittävin tulolähde. |
1.10.2 |
ETSK katsoo, että pyrkimys lähentää näitä alueita EU:n kehittyneempiin alueisiin edellyttää aitoon ammattimaiseen toimintaan perustuvan matkailun roolin ja matkailuun sisältyvien taloudellisten kehitysmahdollisuuksien hyödyntämistä. |
1.10.3 |
ETSK on edelleen sitä mieltä, että matkailun ei tule yksinään muodostaa kyseisten alueiden talouden perustaa, vaan sitä on monipuolistettava ja monimuotoistettava. |
1.10.4 |
Jo lausunnossaan aiheesta ”Euroopan unionin vuoristoalueiden tulevaisuus” (7) ETSK esitti, että vuoristoalueiden matkailutarjontaa on monipuolistettava kestävän kehityksen periaatteiden asettamissa rajoissa, jotta turismi jakautuisi tasaisemmin sekä ajallisesti (matkailijamäärien jakautuminen tasaisemmin eri vuodenaikojen välillä) että alueellisesti (matkailijavirtojen jakautuminen tasaisemmin eri alueille). |
1.10.5 |
ETSK on edelleen sitä mieltä, että alueiden tehtävä matkailijoiden vapaa-ajanviettopaikkana matkailu- tai virkistystarkoituksessa perustuu niiden luontaisiin ominaisuuksiin, mutta katsoo, että kyseistä toimintaa on kuitenkin vaalittava ja seurattava, jotta sitä voitaisiin mukauttaa kysynnän vaatimuksiin. |
1.10.6 |
Tutkimuksissa tähdennetään, että matkailu ja virkistystoiminnalla on alueille keskeinen merkitys, mutta varoitetaan haitoista, jotka aiheutuvat liiallisesta erikoistumisesta kyseisiin taloudellisen toiminnan aloihin. |
1.11 Kyky houkutella investointeja ja luoda mahdollisuuksia, jotka pitävät väestön asuinsijoillaan ja kehittävät alueiden paikallista potentiaalia
1.11.1 |
Koska kyse on alueista, jotka kärsivät jatkuvia lisäkustannuksia aiheuttavista objektiivisista ja pysyvistä haittatekijöistä, ETSK katsoo, että on äärimmäisen tärkeää toteuttaa esimerkiksi verotuksen alalla aktiivisia politiikkoja, joilla edistetään paikallistalouden kehittämistä väestön pitämiseksi alueilla. |
1.11.2 |
Kun otetaan huomioon näille alueille ominaiset erityispiirteet ja haittatekijät ja koska on tärkeää etsiä kussakin tapauksessa alueiden kehittämistavoitteiden kannalta soveltuvin strategia, ETSK katsoo, että tuki kestävän ja laadukkaan matkailun alalla toteutettaviin toimiin sekä paikallisen tuotantotoiminnan harjoittamiseen asettamalla esimerkiksi yrityksille suunnattujen lähipalvelujen kehittäminen etusijalle ja kannustamalla pienten ja mikroyritysten perustamiseen ja kehittämiseen ovat erittäin tärkeitä tekijöitä, jotta paikallistalouden kehittäminen on mahdollista työpaikkojen luomisen ja/tai säilyttämisen edistämiseksi. |
1.11.3 |
ETSK katsoo myös, että alueiden paikallisviranomaisten ja työmarkkinaosapuolten entistä tiiviimpi yhteistyö ja osallistuminen esimerkiksi yhdennettyjen toimien kautta voivat luoda sellaiset olosuhteet ja sellaisen kriittisen massan, joilla edistetään entisestään alueiden kehityspotentiaalin hyödyntämistä pyrittäessä lähentämään alueita EU:n kehittyneempiin alueisiin. Kyseiset alueet ovat matkailuun liittyvien vaikutustensa ansiosta Euroopan unionin arvojen vaikutuspiirin laajentajia. |
1.11.4 |
ETSK:n mielestä itse alueilla tai etäopetuksen muodossa tarjottava laadukas perus- ja ammattikoulutus on kyseisten alueiden kehityksen kannalta keskeistä. |
1.12 Syrjäisyys tärkeimpiin markkinoihin ja päätöksentekokeskuksiin nähden sekä useiden eri elinkeinojen ylläpitämiseen tarvittavan kriittisen massan puuttuminen
1.12.1 |
Kyseisten alueiden syrjäisyys kuten myös niiden sisäinen hajanaisuus muodostavat erittäin selkeän esteen alueiden kehittymiselle etenkin, kun alueiden pieni koko vähentää suurten investointien kannattavuutta, vaikeuttaa mittakaavaetujen toteutumista ja heikentää monien eri elinkeinojen taloudellista elinkelpoisuutta. |
1.13 Alueiden etuja ajavien taloudellisten ja sosiaalisten liikkeiden tilanne
1.13.1 |
ETSK katsoo, että ainoastaan aktiivisen ja alueiden etuja ajavan taloudellisen ja sosiaalisen toiminnan avulla voidaan toteuttaa kunkin alueen hyvin erityisiin tarpeisiin asianmukaisella tavalla mukautettuja politiikkoja. Kriittisen massan (kuten henkilöiden, infrastruktuurin ja palveluiden) puuttuminen monilla näistä alueista sekä talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten tehoton järjestäytyminen ovat kehitystä ja kilpailukykyä rajoittavia tekijöitä. |
1.14 Yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikat pysyvien rakenteellisten ongelmien minimoimiseksi
1.14.1 |
Rakennerahastot ovat kattaneet merkittävän osan kyseisten alueiden väestöstä (saarialueiden osalta yli 95 prosenttia) siitä syystä, että ne kuuluvat tavoitteen 1 ja 2 piiriin. |
1.14.2 |
Yhteisön ja kansallisten politiikkojen tuella on toteutettu useita ohjelmia kyseisten alueiden kestävän kehityksen varmistamiseksi asettamalla lähtökohdaksi alueiden erityisten valttien hyödyntäminen. Tältä osin voidaan mainita etenkin tuki paikallisen käsiteollisuuden, matkailuhankkeiden, uusien liikenneinfrastruktuureiden, koulutuksen ja ympäristön kehittämiseen. |
1.14.3 |
Huomattava osa yhteisön rahoituksesta on suunnattu tuotannonalojen nykyaikaistamiseen ja vahvistamiseen työpaikkojen luomisen ja säilymisen tukemiseksi. Monista eri toimista voidaan investointeihin suunnatun tavanomaisen suoran tuen lisäksi mainita tietyt rahoitusjärjestelyt (kuten takuujärjestelmät, oman pääoman lisääminen ja korkotuet), jotka ovat vaikuttaneet varojen mobilisointiin pääomamarkkinoilla. Julkisella tuella on ollut lisäksi vaikutuksia muihin kuin suoraan yritysten toimintaan liittyviin tekijöihin, kuten toiminta-alueiden varustamiseen, yhteisten palveluiden käyttöönottoon, soveltavan tutkimuksen hankkeiden kehittämiseen, teknologian siirtoon sekä uusien viestintätekniikoiden hyödyntämiseen. |
1.14.4 |
Maatalousalalla on toteutettu erityistoimia paikallisen perinteisen viljelyn tukemiseksi sekä monipuolistamisen, soveltavan tutkimuksen ja kokeilun kannustamiseksi. |
1.14.5 |
Kalastus- ja vesiviljelyalalla tietyt alueet ovat voineet saada alusten rakentamiseen ja nykyaikaistamiseen, vesiviljelyyn, kalastussatamien kunnostamiseen, jalostukseen sekä markkinointiin suunnattua rahoitusta. |
1.14.6 |
Koulutusalalla on toteutettu lisäksi useita investointeja (infrastruktuurihankkeet ja koulutuskurssit) vastaanottokapasiteetin kehittämiseksi ja tiettyjen alojen erityistarpeiden huomioonottamiseksi. |
1.14.7 |
Lisäksi on toteutettu ympäristönsuojelutoimia saastumisen vähentämiseksi erityisesti teollisuudesta ja kotitalouksista peräisin olevien jätteiden ja nestemäisten jätteiden hallinnan ja käsittelyn alalla. |
1.14.8 |
Maaseudun kehittämiseen tähtäävillä yhteisön toimenpiteillä, jotka on suunnattu erityisesti vuoristoalueiden tukemiseen, on pyritty varmistamaan viljelyn jatkuminen alhaisen tuottavuuden alueilla sekä tuen lisääminen näillä alueilla tehtäviin investointeihin. Maatalouden ympäristötoimien avulla on tuettu sellaisia maatalouden tuotantomenetelmiä, jotka ovat ympäristönsuojeluun ja luonnonympäristön säilyttämiseen liittyvien vaatimusten mukaisia. |
1.15 Alueiden kehittyminen vuosien kuluessa ja toteutettujen politiikkojen tuloksena
1.15.1 |
Yhteisön politiikoilla on ollut erityisesti rakennerahastojen yhteydessä hyvin oleellinen merkitys kyseisten alueiden kokonaiskehitykseen etenkin niiden lähentymisessä muuhun Euroopan unioniin. Kyseisten politiikkojen vaikutukset ovat olleet erittäin merkittäviä tai jopa ratkaisevia monilla aloilla, kuten liikenneinfrastruktuureissa sekä kalastuksessa ja maataloudessa, jotka ovat kaksi merkittävää tuotannonalaa alueilla. |
1.15.2 |
Ulkomaailmasta eristäytyneisyyttä vähentävien infrastruktuureiden rakentaminen tai kehittäminen on ollut yksi näkyvimmistä Euroopan unionin yhteisrahoittamiin toimiin liittyvistä näkökohdista kullakin näistä alueista. Yhteyksiä alueille on parannettu selkeästi, mikä hyödyttää sekä paikallista väestöä että matkailutoimintaa. Alueiden maantiestössä on tehty merkittäviä parannuksia, ja tietyissä tapauksissa on toteutettu julkista liikennettä kehittäviä toimenpiteitä. Useilla aloilla on vahvistettu taloudelliseen toimintaan liittyviä tuki-infrastruktuureja, jotta muuttuvat tarpeet voidaan ottaa huomioon. |
1.15.3 |
Lento- ja meriliikenneyhteyksien parantamisen ohella myös toimenpiteet kehittyneen viestintätekniikan alalla (teleneuvottelut, etädiagnoosit, telematiikka ja kaapeliverkot) ovat auttaneet vähentämään saariasemaan ja/tai syrjäisyyteen liittyviä haittatekijöitä. |
1.15.4 |
Tuotantosektoreilla toteutetut toimet ovat parantaneet yritysten tuottavuutta sekä tarjonnan sopeuttamista vientiin ja paikallisten markkinoiden mahdollisuuksiin. |
1.16 Pyrkimys yhteisvastuuseen rakennepolitiikoissa
1.16.1 |
Kun rakennerahastoja uudistetaan ohjelmakaudella 2006–2013, pysyvistä haittatekijöistä kärsivien alueiden erityistilanne sekä niiden pysyvät rakenteelliset haitat on otettava huomioon alueiden sosioekonomisten erityispiirteiden lisäksi. |
1.16.2 |
ETSK on erittäin tyytyväinen siihen, että kolmannessa taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevässä kertomuksessa, jonka Euroopan komissio hyväksyi 18. helmikuuta 2004, viitataan kyseisten alueiden erityisongelmiin sekä tarpeeseen ryhtyä erityisiin, niiden spesifiseen tilanteeseen mukautettuihin toimenpiteisiin. |
1.16.3 |
ETSK katsoo, että jaettaessa varoja EU:n koheesiopolitiikan uuteen rakenteeseen ohjelmakaudella 2007–2013 kuuluviin painopistealoihin II (alueiden kilpailukyky ja työllisyys) ja III (alueellinen yhteistyö) on otettava asianmukaisella tavalla huomioon pysyviin rakenteellisiin haittoihin liittyvät kriteerit, kuten syrjäinen sijainti, eristyneisyys, huonot yhteydet sekä alhainen väestöntiheys, jotka — kuten yleisesti tiedetään — ovat merkittäviä esteitä alueiden taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle. |
1.16.4 |
ETSK tukee näin ollen Euroopan komission aikomusta ottaa alueellinen ulottuvuus asianmukaisella tavalla huomioon taloudellista ja sosiaalista ulottuvuutta täydentävänä tekijänä rakennerahastoja varten suunnitellun uuden lähestymistavan puitteissa seuraavalla ohjelmakaudella. Euroopan komissio ehdottaakin, että painopistealalle II suunnatussa yhteisön tuessa on huomioitava alueelliset kriteerit, jotka ilmentävät maantieteellisistä haitoista kärsivien alueiden (saaret, vuoristoalueet sekä harvaan asutut alueet) ongelmia. |
1.16.5 |
ETSK yhtyy Euroopan komission ehdotukseen siitä, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseisten alueiden erityisluonne otetaan huomioon suunnattaessa varoja alueellisten ohjelmien puitteissa ja että yhteisön rahoitusosuuden enimmäismäärää korotetaan alueille, joilla on pysyviä maantieteellisiä haittoja. |
1.16.6 |
ETSK katsoo, että erityistä huomiota on kiinnitettävä tilanteisiin, joissa kyseisenlaiset haitat kasautuvat (esimerkiksi vuoristoiset saaret, joiden väestötiheys on alhainen). |
1.16.7 |
Lisäksi se pitää toivottavana, että kyseisten alueiden erityistarpeet otetaan koheesiopolitiikan lisäksi huomioon kaikissa muissakin yhteisön politiikoissa. |
1.16.8 |
ETSK katsoo, että sen lisäksi, että koheesiopolitiikassa on tarpeen puuttua alueiden kehitykseen vaikuttavista pysyvistä rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden kilpailukykyongelmiin, muissa yhteisön politiikoissa, kuten kilpailupolitiikassa, olisi otettava huomioon niiden välittömät ja välilliset sekä myönteiset ja kielteiset vaikutukset näihin alueisiin niiden integroimiseksi kokonaisuudessaan yhteisöön, johon ne kuuluvat. |
1.17 Tavoite 1 -alueet: kestävä ja mukautettu toiminta
1.17.1 |
Unionin muita heikommassa asemassa olevien alueiden taloudellinen ja sosiaalinen kehittäminen ei ole ainoastaan sosiaalisesti oikeudenmukaista, vaan myös tärkeää niiden poliittisen vakauden ja tasapainoisen kehittymisen kannalta. On oikeutettua asettaa sellaiset alueet etusijalle, joiden kehitystaso on yhteisön alhaisin ja sosiaaliset ongelmat pahimpia. |
1.17.2 |
Kun määrärahoja ohjataan rakennerahastojen tavoite 1 -kohteisiin vuoden 2006 jälkeen, pysyviin haittoihin liittyvät ongelmat on otettava huomioon niiden vakavuuden mukaisesti myöntämisperusteisiin vaikuttavina ratkaisevina tekijöinä. Määrärahoissa on lisäksi huomioitava tilannetta entisestään pahentavat seikat, joita ovat saariasema, aavikoituminen sekä pinnanmuodostuksesta johtuvat ongelmat kulkuyhteyksissä. |
1.17.3 |
Merkitystä ei juurikaan ole sillä, onko väline oikeudelliselta muodoltaan itsenäinen ohjelma vai joukko uudistettuun tavoite 2 -säännöstöön sisältyviä erityistoimenpiteitä, kunhan se on tiettyjen kriteerien tai tavoitteiden mukainen. |
1.17.3.1 |
Väliaikaisten tai pysyvien maantieteellisten tai demografisten haittatekijöiden on oltava selkeästi yksi tukikelpoisuusperuste. |
1.17.3.2 |
Välinettä on sovellettava aloilla, joihin pysyvät maantieteelliset tai demografiset haittatekijät vaikuttavat kiistatta. Tämä tarkoittaa erityisesti
|
1.17.3.3 |
Välineen käytön on perustuttava suhteellisuusperiaatteen mukaisesti haittatekijän voimakkuuteen, jota arvioidaan kulkuyhteyksien, väestötilanteen ja mahdollisesti tuottavuuden pohjalta. Monille saarialueille ominainen haittojen kasautuminen (kuten saarien hajanaisuus, ongelmallinen väestötilanne tai alueen osittainen vuoristoisuus) on otettava huomioon tuen yhtenä myöntämisperusteena. |
1.17.4 |
Jotta tällaisen välineen luominen ei jäisi ainoastaan symboliseksi eleeksi, määrärahojen on oltava asianmukaiset niin, että ne ovat määrältään vähintään tavoite 2 -alueille nykyisin myönnettävien tukien ja korkeintaan tavoite 1 -alueille nykyisin myönnettävien tukien suuruiset. |
1.18 Valtiontukijärjestelmän uudistaminen (8)
1.18.1 |
Jäsenvaltioiden myöntämien valtiontukien kokonaismäärä on suhteessa rakennerahastoista myönnettyjä tukia korkeampi. Tästä syystä kyseisille alueille on ensiarvoisen tärkeää, että yhteisön hallinnoimissa eri tukijärjestelmissä otetaan huomioon niiden erityisluonteelle ominaiset lisäkustannukset ja haittatekijät. |
1.18.2 |
Kyseisten alueiden edustajien esittämät perustelut aikaisempaa joustavamman järjestelmän puolesta pohjautuvat siihen, että tuissa, joilla pyritään kompensoimaan alueiden olosuhteista aiheutuvat lisäkustannukset, ei ole kyse markkinoita vääristävästä seikasta, vaan ennemminkin tasapainottavasta toimenpiteestä. |
1.18.3 |
Tukia sekä etenkin alueellisia valtiontukia ja maataloustukia koskevaa yhteisön lainsäädäntöä on näin ollen uudistettava. Sen on katettava positiivista syrjintää koskevan periaatteen mukaisesti alueiden erityisluonteeseen liittyvät haittatekijät sekä niiden mahdollinen kasautuminen muiden pysyvien maantieteellisten tai demografisten haittojen kanssa. Seuraavassa esitetään joitain esimerkkejä: |
1.18.3.1 |
Alueellisessa valtiontukijärjestelmässä otetaan huomioon erittäin harvaan asuttujen alueiden kärsimät haitat sekä sallitaan, että niille myönnetään korkeampia tukia sekä suoria liikennetukia. Siinä ei kuitenkaan viitata millään tavoin saariin (yhtä lyhyttä mainintaa lukuun ottamatta). Näin ollen vähimmäisvaatimuksena on, että järjestelmä, josta harvaan asutut alueet hyötyvät, ulotetaan koskemaan kaikkia saaria. Tähän sisältyvät
|
1.18.3.2 |
Lisäksi kyseisessä säännöstössä toimintatuet sallitaan parhaassa tapauksessa ainoastaan silloin, kun ne ovat ”asteittain väheneviä ja tilapäisiä”. Tässä rajoituksessa ei oteta huomioon saarille ominaisten haittatekijöiden pysyvää luonnetta, ja etenkin kuljetustukien osalta rajoitus on näin ollen poistettava. |
1.18.3.3 |
Suorien kuljetustukien muodollista kieltoa yhteisön jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä on harkittava uudelleen saarten kohdalla, sillä kyseisillä tuilla voidaan edistää saarten entistä parempaa taloudellista integroitumista yhteisön alueeseen sekä mahdollistaa se, että saaret voivat hyödyntää maantieteellistä sijaintiaan Eurooppaa ympäröivillä merialueilla. Tämä koskee etenkin sellaisia saarialueita, jotka sijaitsevat lähempänä toisen jäsenvaltion rannikkoa kuin oman emämaansa rannikkoa sekä etenkin — toisella tasolla — alueita, joiden kaupankäynti yhteisön kanssa on riippuvainen valtamerikuljetuksista. |
1.18.3.4 |
Kysymystä kuljetustuesta tulee käsitellä myös WTO:ssa suoran kaupankäynnin edistämiseksi lähimpien unionin ulkopuolisten maiden kanssa. |
1.18.3.5 |
Meri- ja lentoliikenteen alalla nykyisin voimassa oleva kilpailujärjestelmä sisältää useita saaria koskevia säännöksiä, joita on paranneltava tai täydennettävä seuraavin tavoin:
|
1.18.3.6 |
Maatalous- tai kalastustukien yhteydessä paikalliselle tuotannolle on suunniteltava erityisiä tukitoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on rajoittaa kuljetuksesta tai markkinoiden pienuudesta aiheutuvien lisäkustannusten vaikutuksia. Tämä voisi tarkoittaa esimerkiksi pienille jalostusyksiköille (kuten teurastamoille ja meijereille) annettavaa toimintatukea tilanteessa, jossa alueen alhainen tuotantovolyymi tai lähimarkkinoiden pienuus eivät mahdollista niiden taloudellisesti kannattavaa toimintaa. |
1.18.3.7 |
Yhdenmukaisten veroasteiden soveltamisella välillisessä verotuksessa (kuten alv ja erityiset kulutusverot) on taipumus pahentaa tilannetta pysyvistä haitoista kärsivillä alueilla, joilla kuluttajahinnat ovat korkeammat. Valtioilla tulisi olla jonkin verran liikkumavaraa määrätä tiettyjen verojen tasosta kyseisillä alueilla silloin, kun tällä tavoin voidaan vähentää alueiden rakenteellisia lisäkustannuksia ja parantaa väestön elinolosuhteita. On itsestään selvää, että tämä koskee myös liikenteen verotusta tai käyttömaksuihin (kuten lentokenttäverot) liittyvää verotusta. |
2 Päätelmät ja suositukset
2.1 |
Pysyvistä haitoista kärsiville alueille ominaisella haavoittuvuudella on taipumus vaikeuttaa niiden kehittymistä ja monissa tapauksissa pahentaa niiden taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia. Vastaavanlaisissa olosuhteissa väestö, joka on asettautunut alueille, jotka eivät kärsi tämänkaltaisista haitoista, yltää suurempaan vaurauteen tai ei ainakaan kohtaa yhtä suuria ongelmia. |
2.2 |
Olisi sekä epätäsmällistä että yksinkertaistettua väittää, että pysyvistä haittatekijöistä kärsivät alueet olisi tuomittu toisen luokan alueiksi ja niiden asukkaat jatkuvaan alikehittyneisyyteen. Pysyvistä haittatekijöistä kärsivillä Euroopan alueilla on usein monia vahvuuksia tai mahdollisuuksia, joita voidaan hyödyntää. Niitä ovat esimerkiksi merkittävien luonnonvarojen läheisyys, kyky tuottaa uusiutuvia energiavaroja, vetovoimaisuus matkailun alalla, geostrateginen asema, merireittien läheisyys sekä ekosysteemien monimuotoisuus. |
2.3 |
Näiden alueiden ongelmana on, että edellä mainittujen mahdollisuuksien hyödyntämiseksi niiden on todennäköisesti ponnisteltava enemmän sekä otettava paljon suurempia riskejä kuin mitä vastaavien toimien toteuttaminen paremmassa asemassa olevilla EU:n muilla alueilla edellyttäisi. Laskusuhdanteen aikana ne ovat kuitenkin ensimmäisten kärsijöiden joukossa toimialojensa vähäisemmän kannattavuuden johdosta. |
2.4 |
Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun unionin politiikan on näin ollen muodostuttava sellaisten toimien kokonaisuudesta, joilla vähennetään mahdollisimman paljon alueiden haavoittuvuutta ja joiden avulla voidaan luoda todelliset yhtäläiset mahdollisuudet kyseisten alueiden ja muun unionin välille. Koska kyseisellä politiikalla pyritään löytämään ratkaisu objektiivisiin luonnonhaittoihin, on oikeutettua, että politiikkaa mukautetaan haittatekijöiden voimakkuuden mukaan. Samasta syystä sillä ei ole tarkoitus korvata taloudellisen ja sosiaalisen koheesiopolitiikan puitteissa toteutettavia tavanomaisia toimia, vaan täydentää niitä. |
2.5 Mistä tekijöistä politiikan on muodostuttava?
2.5.1 |
Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun unionin politiikan on perustuttava kolmeen keskeiseen periaatteeseen sekä useisiin päämääriin seuraavalla tavalla:
|
2.5.2 |
Tarkoituksena ei ole valita kaikkiin alueisiin järjestelmällisesti ja yhdenmukaisesti sovellettavia toimenpiteitä, vaan kyse on ennen kaikkea asianmukaisten puitteiden luomisesta kyseisten erojen huomioon ottamiseksi. Tällaisten oikeussäännöksiin, määrärahoihin ja hallintotapaan pohjautuvien puitteiden avulla on mahdollista laatia kullekin alueelle mukautetut, havaittujen ongelmien luonteeseen ja vakavuuteen suhteutetut ratkaisut. Tietyissä tapauksissa tämä merkitsee kaikkiin pysyvistä haittatekijöistä kärsiviin alueisiin kohdistuvia yhteisiä toimenpiteitä ja toisissa sitä vastoin tiettyä tilannetta koskevia erityissäännöksiä, joita ei voida soveltaa yleisesti. |
2.6 Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun politiikan tavoitteet
2.6.1 |
Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun politiikan tavoitteet ovat luonteeltaan kolmenlaisia — sosiaalisia, taloudellisia ja ympäristöllisiä — ja läheisesti toisiinsa sidoksissa. |
2.6.2 |
Jotta tukia sovelletaan epäsuotuisassa asemassa olevilla alueilla asianmukaisesti, kestävyys-käsitettä olisi tarkasteltava kahdessa merkityksessä: sosioekonomisesta näkökulmasta, mikä takaisi perheyritysten ja väestökadon estävien kehityskelpoisten tuotantojärjestelmien säilymisen, sekä ympäristön kanssa sopusointuisten käytänteiden näkökulmasta. |
2.6.2.1 |
Sosiaaliset tavoitteet — Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun unionin politiikan sosiaalisissa tavoitteissa on kyse siitä, että näiden alueiden asukkailla on halutessaan mahdollisuus ”syntyä, elää ja työskennellä alueella”. |
2.6.2.2 |
Alueiden asukkailla tulee olla käytössään valikoimaltaan ja laadultaan sellaiset infrastruktuurit ja palvelut, jotka vastaavat mahdollisimman suuressa määrin unionin muilla alueilla yleisesti saatavilla olevia infrastruktuureja ja palveluita. |
2.6.2.3 |
Edellä mainittu koskee monia aloja, mutta erityisesti koulutusalaa, perustason ja elinikäisen ammatillisen koulutuksen alaa sekä terveys-, liikenne- ja televiestintäalaa. Yhdenvertaisuutta unionin muiden alueiden kanssa ei voida määritellä yksinomaan tilastollisesti, vaan myös laadullisesti. Kun infrastruktuurit tai palvelut ovat pitkälle kehitettyjä, mitä pienempi on alueen väestömäärä sitä enemmän niiden kattavuus ja kustannukset ovat epäsuhdassa asukasmäärään nähden. Tähän ongelmaan ei ole yleispätevää vastausta. Voidaan vain soveltaa seuraavaa periaatetta: on tarjottava laadukkaita palveluita, jotta edes väestön pitäminen asuinsijoillaan on mahdollista. |
2.6.2.4 |
Tarvittavat keinot ovat rakennerahastotoimenpiteitä, jotka on suunnattava etenkin liikenteen (kiinteät ja siirrettävät infrastruktuurit), jätehuollon, vesivarojen sekä koulutus- ja terveyspalveluiden alalle. Liikenteen, energian sekä televiestinnän alalla näitä toimenpiteitä on vahvistettava Euroopan laajuisia verkkoja koskevan perustamissopimuksen 154 artiklan tehokkaan täytäntöönpanon ja asianmukaisten määrärahojen avulla. |
2.6.2.5 |
Pysyvistä haitoista kärsivien alueiden asukkaiden on voitava hankkia kulutustarvikkeita tai palveluja sosiaalisesti hyväksyttävin hinnoin. |
2.6.2.6 |
Tietyissä tapauksissa eriarvoisuutta voidaan korjata kuluttajahintojen laskuun tähtäävin toimenpitein sekä kannustamalla tiettyjen palveluiden tarjoajia sijoittautumaan eristyneimmille ja harvaan asutuimmille alueille. |
2.6.2.7 |
Tarvittavat keinot ovat sosiaalisia tukitoimenpiteitä, kuten
Tällaisiin toimenpiteisiin suunnatut resurssit voivat olla verrannollisia kyseisten yhteisöjen eristyneisyyteen sekä käänteisesti verrannollisia markkinoiden kokoon. |
2.6.2.8 |
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 73 artiklan (julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien velvoitteiden täyttäminen), 86 artiklan 2 kohdan (yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluita tuottavat yritykset) sekä 87 artiklan 2 kohdan (yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki) määräysten laajamittainen hyödyntäminen voisi eräissä tapauksissa muodostaa perustan näille toimenpiteille. |
2.6.3 |
Taloudelliset tavoitteet — Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun unionin politiikan taloudellisilla tavoitteilla on edistettävä alueiden integroitumista sisämarkkinoihin samalla kun kiinnitetään huomiota niiden sosiaaliseen ja ympäristölliseen haavoittuvuuteen. Vapaiden markkinoiden periaatteisiin on näin ollen nivellettävä taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden periaatteet. |
2.6.3.1 |
Kyseisten alueiden talouksien integroiminen sisämarkkinoihin edellyttää tasapuolisia olosuhteita. |
2.6.3.2 |
Kuljetusten aiheuttamia lisäkustannuksia on alennettava yleisesti yrityksille myönnettävien suorien tukien avulla. |
2.6.3.3 |
Tapauskohtaisesti ja tilanteista riippuen on toteutettava toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on tasapainottaa lähimarkkinoiden pienuutta sekä luonnonvarojen tai henkilöresurssien rajoittuneisuutta. Näihin kuuluvat yksityiselle sektorille suunnatut tuki- ja kannustustoimet, jotka on mukautettu toiminnan luonteen, kannattavuuden sekä sosiaalisten ja ympäristöllisten vaikutusten mukaan. |
2.6.4 |
Ympäristötavoitteet — Pysyvistä haitoista kärsiville alueille suunnatun unionin politiikan ympäristötavoitteissa on kyse ympäristön säilyttämisen turvaamisesta sopusoinnussa alueiden taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen vaatimusten kanssa. ”Ympäristö” käsittää kyseisten alueiden luonnonvarat, maisemat ja ekosysteemit sekä niiden kulttuuriperinnön sen monine ilmentymismuotoineen, joita ovat esimerkiksi arkkitehtuuri, historialliset muistomerkit, kielellinen perintö, laulu, tanssi, kirjallisuus ja käsityö. |
2.6.4.1 |
Luonnonvarojen säilyttämisen ei tule olla paikalleen pysähtynyttä tai menneisyyteen suuntautunutta toimintaa, jolla pysyvistä haittatekijöistä kärsivät alueet pyritään muuttamaan ”intiaanireservaateiksi”. Kyse on päinvastoin aktiivisesta ja dynaamisesta toiminnasta, jolla pyritään erityisesti edistämään kestävää kehitystä, joka on välttämätön alueen väestön pitämiseksi asuinsijoillaan sekä sen korkean elintason takaamiseksi. |
2.6.4.2 |
Ympäristötavoitteet edellyttävät toimenpiteitä hyvin monilla eri tasoilla, luonnollisesti paikallisella tasolla, mutta myös kansallisella, unionin ja toisinaan jopa kansainvälisellä tasolla. Esimerkkeinä voidaan mainita seuraavat:
|
2.6.4.3 |
Ympäristötavoitteissa on hyvin pitkälle kyse hallinnosta. Saaristo-, vuoristo- sekä pohjoisia ja syrjäisimpiä yhteisöjä on kuultava, ja niiden on mahdollisuuksien mukaan voitava osallistua sellaisten ympäristöpäätösten tekemiseen, joilla on niihin vaikutuksia. |
2.6.4.4 |
Euroopan unionin on otettava huomioon pysyvistä haitoista kärsivien alueiden erityinen haavoittuvuus käsiteltäessä ympäristöaiheita kansainvälisellä tasolla (esimerkiksi kalastussopimuksissa unionin ulkopuolisten maiden kanssa tai kasvihuoneilmiön torjunnan yhteydessä). |
3 Loppuhuomautus
3.1 |
Kun otetaan huomioon käsillä olevassa oma-aloitteisessa lausunnossa tarkasteltujen erityisten alueiden merkitys ja maantieteellinen hajaantuneisuus eri puolille unionin aluetta sekä näkökohdat ja ehdotukset, jotka Euroopan talous- ja sosiaalikomitea aikoo esittää alueiden entistä paremman integroinnin varmistamiseksi, ETSK seuraa jatkossakin aiheen kehittymistä ja antaa oman panoksensa arvioitaessa erilaisia alueiden ongelmien ratkaisemiseksi toimeenpantavia politiikkoja. |
Bryssel 10. helmikuuta 2005
Euroopan talous ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) EUVL C 61, 14.3.2003, s. 187.
(2) Maaliskuussa 2003 julkaistu lopullinen kertomus Euroopan unionin saarialueita ja syrjäisimpiä alueita koskevasta tutkimuksesta (2000 CE.16.0.AT.118).
(3) Eurostatin mukaan saaren käsitettä määrittelevät seuraavat viisi kriteeriä: saaren pinta-alan on oltava vähintään 1 km2; saaren ja mantereen vähimmäisetäisyyden on oltava 1 km; pysyviä asukkaita on oltava vähintään 50; saaren ja mantereen välillä ei tule olla minkäänlaista pysyvää yhteyttä; millään mukaan luetuista saarista ei tule sijaita EU:n jäsenvaltion pääkaupunkia.
(4) KOM(2004) 492 lopullinen, 52 artiklan 1 kohdan b alakohdan i luetelmakohta.
(5) Liite XIX.
(6) Mountain Areas in Europe: Analysis of mountain areas in EU member states, acceding and other European countries, Euroopan komissio, tammikuu 2004.
(7) EUVL C 61, 14.3.2003, s. 187.
(8) Valtiontuessa on kyse yrityksille tarkoitetuista suorista siirroista tukien, verohelpotusten, pääomasijoitusten, korkotuettujen lainojen, verolykkäysten ja takuiden muodossa. Laskennassa valtiontukiosaa koskevat tiedot on yhdenmukaistettu yhdeksi yhteiseksi indikaattoriksi, joka on vertailukelpoinen eri maiden välillä.
8.9.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 221/153 |
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kuluttajapolitiikka EU:n laajentumisen jälkeen”
(2005/C 221/24)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. heinäkuuta 2003 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta ”Kuluttajapolitiikka EU:n laajentumisen jälkeen”
Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. syyskuuta 2004. Esittelijä oli Jorge Pegado Liz.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9.–10. helmikuuta 2005 pitämässään 414. täysistunnossa (helmikuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 95 ääntä puolesta kahden pidättyessä äänestämästä.
1 Johdanto ja lausunnon perustelut
1.1 |
EU:n laajentuminen samanaikaisesti kymmeneen uuteen jäsenvaltioon aiheuttaa muitakin kuin määrällisiä ongelmia. Kokonaisvaltaisen analyysiin tekeminen uusien jäsenvaltioiden liittymisen vaikutuksesta unionin rakenteeseen ja toimintaan oli yksi syy Eurooppa-valmistelukunnan asettamiseen, ja perustuslakiluonnoksessa on esitetty lukuisia asiaan liittyviä aloitteita. Myös alakohtaisissa politiikoissa joudutaan pohtimaan laajentumisen vaikutuksia toiminnan eri osa-alueisiin. (1) |
1.2 |
EU:n kuluttajapolitiikassa ja -lainsäädännössä ei kuitenkaan ole toistaiseksi pohdittu järjestelmällisesti ja syvällisesti laajentumisen laadullisia seurauksia eikä tähän politiikkaan ja lainsäädäntöön mahdollisesti tehtäviä muutoksia ja mukautuksia niiden sopeuttamiseksi uusiin, noin 500 miljoonan kuluttajan markkinoihin. |
1.2.1 |
ETSK:n 14.–15. maaliskuuta 2003 Thessalonikissa järjestämässä konferenssissa kuitenkin korostettiin sitä, että laajentuminen voi muuttaa merkittävästi kuluttajapolitiikan taustalla olevia suuntaviivoja. Muutokset saattavat heijastua jopa EY:n perustamissopimukseen, kuluttajansuojelun uusien välineiden konkreettisiin määrittelytapoihin ja välineiden riittävän yhtenäiseen soveltamis- ja täytäntöönpanotapaan kaikkialla unionissa, kun jäsenvaltioiden lainsäädännön epäyhtenäisyys väistämättä lisääntyy melkoisesti. |
1.3 |
Oikeastaan kyse on todellisesta ”laadullisesta harppauksesta”, uudesta tavasta huolehtia kuluttajansuojasta ja edistää kuluttaja-asioita. Näin halutaan varmistaa, että kuluttajat saavat äänensä kuuluviin ja ovat aktiivisia ja että heille taataan edustus kaikilla poliittisen päätöksenteon tasoilla unionin laajennuttua ja tilanteen muututtua: kulutuskäytännöt ja -tottumukset poikkeavat nyt toisistaan, ja kulttuuriperinteissä, lainsäädännössä ja käytännesäännöissä on eroja. |
1.4 |
Tämän oma-aloitteisen lausunnon tarkoituksena oli alun perin käynnistää mahdollisimman syvällinen keskustelu laajentumisen vaikutuksista kuluttajapolitiikkaan ja kuluttajalainsäädäntöön, jotta voitaisiin tehdä ehdotuksia uusien jäsenvaltioiden täydellisen integroitumisen jälkeisinä vuosina harjoitettavan kuluttajapolitiikan suuntaviivoiksi, esittää mahdollisesti kuluttajansuojaa, kuluttaja-asioiden edistämistä ja kuluttajien aktivoimista koskevan yhteisön säännöstön muuttamista tai tehdä jopa uusia, tarpeellisiksi katsottavia lainsäädäntäaloitteita. |
2 Menettelytapa ja valmistelutyö
2.1 |
Lausunnon valmistelun lähtökohtana olevan periaatteen mukaisesti pidettiin välttämättömänä kerätä mahdollisimman tarkkoja tietoja uusissa jäsenvaltioissa kohdatuista ongelmista yhteisön lainsäädännön soveltamisessa. |
2.2 |
Niinpä lähetettiin kaksi kyselylomaketta useille alan vastuuhenkilöille, jotka toimivat etenkin unioniin liittyneiden uusien valtioiden julkishallinnossa, kuluttajien etuja ajavissa järjestöissä tai välittömästi kuluttajasuhteiden kanssa tekemisissä olevissa tai yhteisön oikeutta soveltavissa ammattialajärjestöissä. Lisäksi 2. joulukuuta 2003 järjestettiin kuulemistilaisuus, joka keräsi laajan ja aktiivisen osanottajajoukon. |
2.3 |
Käsillä olevan lausunnon pohjalta voidaan esittää laajentumisen jälkeen toteutettavien kuluttajapolitiikan suuntaviivojen mahdollisia muutoksia koskevia johtopäätöksiä ja suosituksia, jotka perustuvat järjestetyn kuulemistilaisuuden tuloksiin ja kyselylomakkeisiin tulleiden vastausten analysointiin ja joissa otetaan huomioon asian valmistelun yhteydessä solmitut kahdenväliset suhteet. |
3 Edustavan kuluttajajärjestön määritelmä kuluttaja-asioiden edistämiseksi ja kuluttajien aktivoimiseksi
3.1 |
Kaikki lienevät yhtä mieltä siitä, että nykyaikaisen kuluttajapolitiikan avulla tulisi ensisijaisesti edistää kuluttajien asemaa laajentuneiden yhtenäismarkkinoiden ”markkinatoimijoina” sekä tukea ja luoda asianmukaisia välineitä ja mekanismeja, jotta kuluttajat voisivat osallistua itseään koskevien poliittisten suuntaviivojen määrittelyyn. (2) |
3.2 |
On totta, että jäsenvaltioissa toimivilla valtakunnallisilla, alueellisilla ja paikallisjärjestöillä sekä yhteisön eri toimielinten ja yhteisön laajuisesti toimivien järjestöjen omilla rakenteilla on edellä mainitun päämäärän saavuttamisessa tärkeä rooli. Yleisesti ollaan kuitenkin sitä mieltä, että kuluttajien on oma-aloitteisesti kokoontumis- ja yhdistymisvapautensa puitteissa päätettävä, miten he voivat parhaiten järjestäytyä puolustamaan ja ajamaan etujaan sekä osallistua poliittiseen päätöksentekoon ja lainsäädännön valmistelutyöhön eri tasoilla kuluttajapoliittisista suuntaviivoista keskusteltaessa ja niitä määriteltäessä. |
3.3 |
Pääperiaatteena on siis ehdottomasti oltava kuluttajien itsenäisen järjestäytymis- ja toimintakyvyn täysivaltainen tunnustaminen siten, että he voivat paikallisella, alueellisella, valtakunnallisella, kansainvälisellä ja yhteisön tasolla järjestäytyä ja muodostaa kattojärjestöjä turvatakseen asianmukaisen edunvalvontansa ja osallistumisensa kaikissa niissä elimissä, joissa heitä koskevia päätöksiä tehdään. Sekä kansallisen että yhteisön lainsäätäjän on taattava ja varmistettava tämän periaatteen toteutuminen. |
3.4 |
Hyvin yleinen ja selvästi ilmaistu toivomus onkin, että yhteisön tasolla määriteltäisiin yhtenäiset muuttujat, joilla taattaisiin, että kaikki kuluttajien omasta aloitteesta syntyneet järjestöt noudattavat demokraattisia perustamis- ja toimintaperiaatteita. Näin varmistettaisiin kuluttajien tehokas, itsenäinen ja riippumaton edustus. |
3.4.1 |
Osaa yhteisön välineissä säädetyistä kriteereistä, joiden avulla kuluttajajärjestöjen edustavuuden muuttujat määritellään järjestöjen vertailukelpoisuuden takaamiseksi koko yhteisön alueella, pidetään verrattain riittämättöminä. (3) |
3.4.2 |
EU on puolestaan määritellyt erityistarpeita varten tiettyjä kriteereitä edustavien kuluttajajärjestöjen tunnustamiseksi, kuten kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista 19. toukokuuta 1998 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/27/EY säädetyt perusteet. (4) |
3.4.2.1 |
Edellä esitetyn kaltaiset, jäsenvaltioiden ”hallinnolliseen” päätökseen tukeutuvat perusteet eivät kuitenkaan voi olla lähtökohtana edustavan kuluttajajärjestön yhdenmukaiselle määritelmälle, joka olisi yhtäläinen ja vertailukelpoinen sisämarkkinoilla eri jäsenvaltioissa. |
3.5 |
Pyrittäessä määrittelemään edustavan kuluttajajärjestön yhdenmukaista käsitettä on korostettu muun muassa seuraavia tekijöitä:
|
3.5.1 |
On myös ehdotettu, että osuustoimintajärjestöt, etenkin kulutusosuuskunnat, rinnastettaisiin kuluttajajärjestöihin. (5) |
3.5.2 |
On niin ikään esitetty mahdollisuutta, että jäsenvaltioiden valtuuttama julkisoikeudellinen taho velvoitettaisiin tunnustamaan hallinnollisesti kyseisten järjestöjen edustavuus. On kuitenkin myös kannatettu sitä, että kuluttajajärjestöille annettavan tuen on perustuttava niiden teknisiin ominaispiirteisiin sekä niiden toiminnan tuloksiin eikä ainoastaan kansallisten viranomaisten antamaan valtuutukseen. |
3.6 |
Komitean mielestä komission tulisi asian arkaluonteisuuden ja yleisesti tunnustetun merkityksen vuoksi tarkastella sitä huolellisesti ja julkaista tämän jälkeen asiaa koskeva tiedonanto. |
3.7 |
Kuluttajien yleisiä tai erityisiä etuja ajavat järjestöt ovat todenneet, että käytössä olevissa järjestelmissä on useita puutteita tai aukkoja, jotka on korjattava, ennen kuin kuluttajat voivat käyttää asianmukaisesti edustusoikeuttaan etenkin yhteisön tasolla. |
3.7.1 |
Niin ikään on syytä korostaa kuluttajia edustavien järjestöjen johdon, asiantuntijoiden ja kouluttajien perehdyttämistarpeita. (6) |
3.7.2 |
Kuluttajajärjestöjen on saatava ylipäätään kuluttajille jaettavan yleisluonteisen tiedon lisäksi yksilöityä, ennalta jaettua tietoa, jota ne voivat levittää edelleen jäsenistölleen ja kuluttajille omissa maissaan tai omilla alueillaan. |
3.7.3 |
Kuluttajajärjestöjen edustusta on vahvistettava yhteisön tasolla eri toimielimissä joko suoraan tai kattojärjestöjen kautta. On kuitenkin pantava tyytyväisenä merkille komission viimeaikaiset aloitteet kuluttajakomitean uudistamiseksi (7) ja suhteista kuluttajiin vastaavan virkamiehen nimittämiseksi kilpailuasioiden pääosaston alaisuuteen (8). Tätä esimerkkiä tulisi seurata muillakin kuluttajia koskevien politiikkojen aloilla. (9) |
3.7.4 |
Yhtä tärkeää lienee ryhtyä jälleen järjestämään määräajoin Euroopan kuluttajafoorumeita kuluttajajärjestöjen välisen vuoropuhelun, tiedotuksen ja yhteistyön laajentamiseksi ja tehostamiseksi. |
4 Kuluttajajärjestöjen rahoitus
4.1 |
Eräs kuluttajien asianmukaisen edustuksen tärkeimmistä perusedellytyksistä on turvata heidän edustusrakenteidensa organisaation ja toiminnan riittävä rahoitus. (10) |
4.2 |
Tietyt kuluttajien edustajat ovat sitä mieltä, että kussakin maassa vallitsevista kansallisista järjestelmistä riippumatta yhteisön voimakas tuki ja kannustimet ovat ainoa tapa antaa kuluttajien etujärjestöille välineet, joita ne tarvitsevat kuluttajien edun puolustamiseen, edistämiseen ja edustamiseen alueellisella, valtakunnallisella, kansainvälisellä ja yhteisön tasolla. (11) |
4.3 |
Yleisesti onkin korostettu sitä, että kuluttajajärjestöt tuskin pystyvät pelkkien jäsenmaksuista tai omasta toiminnastaan saatujen varojen turvin varmistamaan pysyvän rahoituksen, jonka avulla ne voisivat turvata itsenäisyytensä ja riippumattomuutensa poliittisesta ja taloudellisesta vallasta. (12) Edellä mainittujen periaatteiden turvaaminen edellyttää, että rahoitustukea myönnetään yleensä kuluttajien moninaisten etujen puolustamiseen tähtääviin toimiin, ohjelmiin, hankkeisiin ja aloitteisiin, jotka liittyvät etenkin teknisten asiantuntijoiden koulutukseen, kuluttajavalistukseen ja joukkokanteiden kustantamiseen, sen sijaan että tuki käytettäisiin kuluttajajärjestöjen juokseviin hallintomenoihin. |
4.4 |
Kuluttajajärjestöille myönnettävän yhteisön tuen nykyiset puitteet on nimenomaisesti vahvistettu 8. joulukuuta 2003 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä 20/2004/EY kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitusta koskevista yleisistä puitteista vuosille 2004–2007. (13) Siihen liittyy myös 15. syyskuuta 2003 julkaistu valmisteluasiakirja aiheesta ”Vuosiksi 2002–2006 laadittuun kuluttajapoliittiseen strategiaan sisältyvän toimintaohjelman tarkastelu”. (14) |
5 Kuluttajansuojan yhtenäistäminen mahdollisimman korkeatasoiseksi
5.1 |
Yhteisön kuluttajapolitiikan perusperiaatteeksi vahvistetaan perustamissopimuksen 153 artiklassa nimenomaisesti yhtenäistämisen vähimmäistaso ja kuluttajansuojan korkea taso. (15) |
5.2 |
Niinpä kaikkiin kuluttajansuojaa koskeviin direktiiveihin on sisällytetty niin sanottu vähimmäislauseke. Käytäntö ei ole uusi, ja lauseke on sisällytetty myös perustuslakiluonnokseen. (16) Se on muotoiltu säädöksissä seuraavasti: ”Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita antamasta tai pitämästä voimassa direktiivin kattamista kysymyksistä perustamissopimuksen kanssa yhteensopivia tehokkaampia säännöksiä varmistaakseen kuluttajansuojan korkean tason.” (17) |
5.3 |
Ainakin sen jälkeen, kun komissio julkaisi vihreän kirjan kuluttajansuojasta EU:ssa (18) ja äskettäisen tiedonannon kuluttajapoliittisesta strategiasta vuosiksi 2002–2006 (19), kuluttajansuojalainsäädäntöä on pyritty lähentämään ensisijaisesti kokonaisvaltaisen yhtenäistämisen avulla. |
5.3.1 |
Suuntaus näkyy nimenomaan viimeaikaisissa direktiiviehdotuksissa, jotka koskevat kuluttajille myönnettäviä luottoja (20) ja sopimattomia kaupallisia menettelyjä (21). Kun lisäksi vielä yliarvostetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta (22), näyttää siltä, että kyseessä on yksittäisen lähestymistavan sijaan yleinen suuntaus, jota puoltavat asioiden luonne tai tarve taata olennaisten sisämarkkinanäkökohtien toteutuminen. |
5.3.2 |
ETSK ottaa erityisesti huomioon unionin laajenemisen käsittämään 25 jäsenvaltiota ja toteaa, että aina kun on kyse yksinomaan tai pääasiassa sisämarkkinoiden toiminnan turvaamiseen tähtäävistä toimista, on hyvä ottaa käyttöön sellaisia oikeudellisia välineitä, joilla taataan, että yritysten sekä niiden ja kuluttajien välisiä oikeussuhteita sääntelevä lainsäädäntö on mahdollisimman yhtenäistä. |
5.3.2.1 |
Tästä syystä ETSK katsoo, että asian luonteen huomioon ottaen täytyy, aina kun se on mahdollista, antaa asetuksia — eli Euroopan perustuslain uuden nimikkeistön mukaisesti eurooppalakeja (23) — tai direktiivejä — eli uuden termistön mukaisesti eurooppapuitelakeja –, joilla lainsäädäntö pyritään mahdollisimman suuressa määrin yhtenäistämään. Näin taataan parhaiten johdetun oikeuden oikeusvarmuus ja sen tarjoama oikeusturva. |
5.3.3 |
Tällaiseen yhtenäistämiseen turvauduttaessa on ETSK:n mielestä kuitenkin ehdottomasti edellytettävä, että kuluttajia suojellaan kaikkein korkeimmalla tasolla, johon tekniikan kehitys, tieteelliset tiedot ja vallitsevat kulttuurimallit antavat mahdollisuuden. |
5.4 |
Kaikissa muissa tilanteissa, joissa etujen suojelua ei ohjaa ensi sijassa sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toimivuus, vaan joissa pyritään suojaamaan ja puolustamaan kuluttajia, ETSK:n mielestä paras tapa varmistaa ja taata kuluttajien edut on pitäytyä vähimmäistason takaavassa yhtenäistämisperiaatteessa ja noudattaa aina korkeatasoista suojelua. Jäsenvaltioille on kuitenkin jätettävä mahdollisuus säilyttää tai ottaa käyttöön tehokkaampia suojelutoimia ja soveltaa tiukasti EY:n perustamissopimuksen 153 artiklan 5 kohdan määräystä. |
5.5 |
Kun unioniin on liittynyt kymmenen uutta jäsenvaltiota, ETSK kehottaa komissiota tarkistamaan kantaansa viimeaikaiseen pyrkimykseen asettaa mahdollisimman korkeatasoinen yhtenäistäminen erotuksetta etusijalle ja rajoittamaan sen käytön tilanteisiin, joissa on kyse sisämarkkinoiden toteuttamisesta tai toimivuudesta. Samalla komission on aina varmistettava, että näissä tapauksissa taataan mahdollisimman korkeatasoinen kuluttajansuoja, joka on alan senhetkisten tieteellisten tietojen, tekniikan kehityksen ja sosiokulttuuristen mallien mukainen. |
5.6 |
”Tieteelliset tiedot” viittaavat kuluttajapoliittisten päätösten tekijöiden tietämykseen. Ne kattavat seuraavia seikkoja koskevat hyväksytyt tulokset:
Tietopohjan ilmeiset puutteet olisi poistettava luomalla toimiva tutkimuskapasiteetti. |
5.7 |
Lisäksi ETSK kehottaa turvautumaan mahdollisuuksien ja lainsäädännön teknisen kehityksen mukaan asetukseen (eli uuden nimikkeistön mukaiseen eurooppalakiin), koska sen avulla voidaan parhaiten taata lainsäädännön tosiasiallinen lähentäminen ja turvata tehokkaasti lainsäädännön oikeusvarmuus ja sen tarjoama oikeusturva, kun lakia sovelletaan oikeussuhteisiin. (24) |
6 Toissijaisuuden, vastavuoroisen tunnustamisen ja ennalta varautumisen periaatteet — kuluttajansuojaan mukautettu tulkinta ja soveltaminen
6.1 |
Tiettyjen EY:n perustamissopimuksen perusperiaatteiden pohjalta muodostetaan johdettua oikeutta, ja niihin tulee aina vedota määriteltäessä Euroopan unionin toimintalohkoihin ja toimintaperiaatteiden toteuttamiseen liittyvien sääntelytoimien luonnetta, olennaisia piirteitä, sopivuutta ja aineellista soveltamisalaa. Kuluttajalainsäädäntö ei muodosta tässä suhteessa poikkeusta. |
6.2 |
Periaatteista tärkeimpiä ovat toissijaisuuden (25), vastavuoroisen tunnustamisen ja ennalta varautumisen periaatteet. |
6.3. |
Toissijaisuusperiaatteen soveltamista kuluttajansuojalainsäädäntöön ei tässä yhteydessä ryhdytä tarkastelemaan yksityiskohtaisesti. Sen muotoilusta seuraa kuitenkin välittömästi yhdessä perustamissopimuksen 153 artiklan kanssa, että kyseessä on tapaus, josta eräät kirjoittajat ovat käyttäneet nimitystä ”kaksinkertainen toissijaisuus” (26). |
6.3.1 |
Sen lisäksi, että toissijaisuusperiaate rajataan 3 b artiklassa ”ensisijaiseksi” ja yleiseksi, lainsäätäjä on halunnut soveltaa 153 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin vielä tarkemmalla menetelmällä rajattua periaatetta, joka toimii todellisena ”toisen asteen” toissijaisuusperiaatteena. Tällaiset yhteisön toimenpiteet ovat hyväksyttäviä — vain läpäistyään ensin toissijaisuusperiaatteelle asetetun seulan –, jos ne ”täydentävät” tai ”tukevat” jäsenvaltioiden aloitteita kyseisillä aloilla. |
6.3.2 |
Toisin sanoen edellytyksenä on aina se, että jäsenvaltio on tehnyt tai aikoo tehdä aloitteen kansallisella tasolla toteutettaviksi toimenpiteiksi, jotta yhteisö voi tapauskohtaisesti toteuttaa aloitteita ”täydentäviä” tai ”tukevia” toimenpiteitä. |
6.3.3 |
Yhteisöllä ei siis ole aloiteoikeutta ryhtyä toimenpiteisiin edes niillä selvästi säännellyillä aloilla, joilla sen toiminta olisi perusteltua 3 b artiklan mukaisen toissijaisuusperiaatteen nojalla, elleivät toimenpiteet ole seurausta nimenomaan jäsenvaltioiden ensin tekemistä aloitteista. |
6.4 |
Kuluttajien edustajien on kaikissa olosuhteissa ja toissijaisuusperiaatetta konkreettisesti sovellettaessa viestittävä yhteisön toimielimille, ettei periaatteen tulkinta saa estää tarvittavien, oikeasuhtaisten kuluttajansuojatoimien hyväksymistä. |
6.5 |
Komitealla oli tilaisuus esittää perusteellinen näkemyksensä myös vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta (27) marraskuussa 2000 antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa (28), joka liittyi komission tärkeään tiedonantoon ”Vastavuoroinen tunnustaminen yhteismarkkinoiden toimintasuunnitelman seurannan yhteydessä” (29). |
6.6 |
Komissio on puolestaan julkaissut vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen toteuttamiseksi useita toimintalinjoja koskevia toimenpideohjelmia, jotka liittyvät esimerkiksi rikosoikeuden sekä siviili- ja kauppaoikeuden piiriin kuuluviin päätöksiin. (30) |
6.7 |
Erityisesti kuluttajia koskevilla toimilla on pyritty sääntelemään yhä useampia aloja varsinkin silloin, kun tavoitteena on samalla alan lainsäädännön kokonaisvaltainen yhtenäistäminen. |
6.8 |
Vaikka periaatetta onkin perusteltua soveltaa yleisesti, on aloja, joilla sen käyttö merkitsee sitä, että kuluttajiin sovelletaan jäsenvaltioiden toisistaan poikkeavaa lainsäädäntöä, mikä aiheuttaa epäselviä tilanteita eikä selvästikään kannusta tekemään rajat ylittäviä sopimuksia. (31) |
6.9 |
Komitea kiinnittää komission huomiota siihen, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta on sovellettava varovaisesti ja kunkin alan todelliseen tilanteeseen sopivalla tavalla silloin, kun siihen turvaudutaan lainsäädäntöjen lähentämiseksi. |
6.10 |
ETSK katsoo, että ennalta varautumisen periaatetta, joka sisällytettiin yhteisön oikeuteen vasta Maastrichtin sopimuksella ja jota sovelletaan ainoastaan ympäristöpolitiikkaan, on sitä vastoin pidettävä kaikille EU:n politiikoille yhteisenä oikeudellisena periaatteena etenkin kuluttajansuojapolitiikassa. Sillä olisi tärkeitä käytännön vaikutuksia nimenomaan silloin, kun arvioidaan järjestelmällisesti ja puolueettomasti kuluttajalle koituvia riskejä ja siviilioikeudellisen vastuun yleissääntönä pidettävää todistustaakan kääntämistä kuluttajien hyväksi. (32) |
7 Todellinen, laaja-alainen kuluttajapolitiikka
7.1 |
Kuten edellä todetaan, kuluttajapolitiikan laaja- tai poikkialaisuuden käsite, joka sisällytettiin EY:n perustamissopimukseen Amsterdamin sopimuksella, oli jo aikaisemmin tuotu esiin useissa komission ohjelma-asiakirjoissa. (33) Se on nyt saanut oleellista vahvistusta komission poliittisissa suuntaviivoissa, ja se on hyväksytty Euroopan perustuslakiluonnoksessa yhdeksi perusoikeudeksi. (34) |
7.2 |
Asiakirjassa ”Kuluttajapoliittinen strategia vuosiksi 2002–2006” (35) todetaan seuraavaa: ”Erityisten kuluttajansuojasääntöjen lisäksi kuluttajaan vaikuttavat muutkin tärkeät EU-politiikan alat kuten sisämarkkina-, ympäristö-, liikenne-, rahoituspalvelu-, kilpailu-, maatalous- ja ulkomaankauppapolitiikka ja kestävää kehitystä koskeva politiikka. Kuluttajapolitiikkaa ei voida kehittää eristyksissä, ottamatta huomioon muita aloja, joilla on vaikutusta kuluttajiin. Kuluttajanäkökohtien järjestelmällinen sisällyttäminen kaikkiin EU:n politiikan asiaankuuluviin aloihin on keskeisen tärkeää.” (36) |
7.3 |
Periaate ei kuitenkaan ole kiteytynyt käytännön toimiksi eikä yhteisön politiikkojen yhteydessä järjestelmällisesti toteutetuiksi toimenpiteiksi. Periaatetta ei myöskään valittu edellä mainitussa strategia-asiakirjassa ensisijaiseksi tavoitteeksi, vaikka ETSK ehdotti sitä komission tiedonannosta laatimassaan lausunnossa. (37) |
7.4 |
On siis viipymättä määriteltävä avoimet mekanismit ja luotava uskottavia käytänteitä, joilla taataan, että yhteisön toimivaltaan kuuluvista toimenpiteistä päätettäessä otetaan aina huomioon kuluttajien etu ja turvataan kuluttajansuojan korkea taso. (38) |
7.5 |
ETSK ehdottaakin, että komissio vahvistaisi yhtäältä terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston henkilö- ja määräraharesursseja ja määrittelisi toisaalta uudelleen menetelmät ja menettelytavat, joilla sen toiminta nivelletään muihin pääosastoihin. |
7.5.1 |
Myös muiden yhteisön toimielinten — neuvoston, Euroopan parlamentin, alueiden komitean sekä Euroopan talous- ja sosiaalikomitean — on tarkasteltava uudelleen toimintatapojaan, jotta kuluttajansuoja otetaan entistä paremmin huomioon kaikissa yhteisön politiikoissa. |
8 Kuluttajalainsäädännön yksinkertaistaminen ja kodifiointi
8.1 |
Koska kuluttaja-asioita koskeva lainsäädäntö ja sääntely lisääntyvät ja monimutkaistuvat, lainsäädäntöä on syytä — ja suorastaan välttämätöntä — pyrkiä tehostamaan ja yksinkertaistamaan. |
8.2 |
Komissio on viime aikoina kiinnittänyt yhteisön lainsäädäntätoimessa asiaan yhä enemmän huomiota. (39) |
8.3 |
Komitea on puolestaan kiinnittänyt huomiota samoihin asioihin kuin komissio. Lisäksi komitea otti vuonna 2000 ”yksinkertaistamisen” yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmän pysyväksi teemaksi. (40) |
8.4 |
ETSK on tyytyväinen Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission tekemään toimielintenväliseen sopimukseen (41) ja viittaa muiden seikkojen osalta edellä mainituissa lausunnoissa esittämiinsä huomioihin, etenkin äskettäin annettuun lausuntoon komission tuoreimmasta asiaan liittyvästä tiedonannosta (42). |
8.5 |
Tämä onkin tärkeä huolenaihe, sillä kuluttajalainsäädäntö kohdistuu ensisijaisesti yksityishenkilöihin, minkä vuoksi siihen on kiinnitettävä erityistä huomiota ja sitä on pyrittävä yksinkertaistamaan entisestään, jotta lainsäädäntöä olisi helpompi ymmärtää ja panna täytäntöön. (43) |
8.6 |
Samaan aikaan pyritään myös kodifioimaan useita alan direktiivejä. Komissio on jo käynnistänyt suppeamuotoisen kodifiointityön. |
8.7 |
Käsitettä ’kodifiointi’ voidaan käyttää monessa merkityksessä. Ei kuitenkaan liene hyödyllistä pyrkiä laatimaan todellista eurooppalaista kuluttajasäännöstöä (44). On sitä vastoin jatkettava yhteisön säännösten uudelleenmuotoilua ryhmittelemällä ne laajoiksi asiakokonaisuuksiksi siten, että eri lainsäädäntäaloitteiden sisältämät säännökset vastaavat toisiaan, ja organisoimalla aihekokonaisuudet järjestelmällisesti. |
8.8 |
Usein todetaan, että lainsäädäntötaakkaa voitaisiin keventää hyödyntämällä nykyistä enemmän itse- ja yhteissääntelymekanismeja. |
8.8.1 |
Pyrkimättä ennakoimaan aiheesta valmisteilla olevaa ETSK:n lausuntoa kuluttajalainsäädännön osalta voidaan kuitenkin jo tässä vaiheessa todeta, että toistaiseksi vakiintumattomilla markkinoilla, joilla ei tunnetusti ole riittävästi tietoa saatavilla, vaihtoehtoisten itse- ja yhteissääntelymekanismien kehittäminen edellyttää, että lainsäädäntökehyksen soveltamisala, muuttujat ja toimintaperusteet määritellään moitteettomasti, kuten ETSK on jo todennut sopimattomista kaupallisista menettelyistä antamassaan lausunnossa (45). |
9 Kuluttajille tiedottaminen ja kuluttajavalistus
9.1 |
ETSK on jo kauan sitten todennut, että asianmukainen kuluttajille tiedottaminen ja kuluttajavalistus ovat ratkaisevassa asemassa edistettäessä kuluttajien etua ja kuluttajansuojaa. |
9.2 |
ETSK on puolustanut käsitystä siitä, että kuluttajille tiedotettaessa ei riitä erityisten tietojen antaminen kustakin yksittäisestä palvelusta tai tuotteesta eikä minkä tahansa tiedon antaminen, olipa se miten monipuolista tahansa. Yksittäisistä tavaroista ja palveluista tiedotettaessa on otettava lähtökohdaksi juuri niihin sopeutettu ja niiden mukaan räätälöity yleinen tieto kuluttajan oikeuksista. (46) |
9.3 |
ETSK antoi hiljattain oma-aloitteisen lausunnon kuluttajavalistuksesta. Siinä kiiteltiin ”valistunutta kuluttajaa” sekä esiteltiin kuluttajavalistuksen sisältöä ja tekniikoita ja valistusprosessiin osallistuvien eri tahojen roolia (Euroopan unioni, valtiot, kuluttajajärjestöt, ammattialajärjestöt jne.). (47) |
9.4 |
Kuluttajapolitiikka on muotoiltava uudelleen unionin laajentuessa. Tällöin kuluttajille annettava tieto ja kuluttajavalistus ovat yhä tärkeämmässä asemassa varmistettaessa kuluttajien etujen tehokas ajaminen ja todellinen kuluttajansuoja. Kuluttajapolitiikan suuntaviivojen ja kriteerien määrittely politiikan mukauttamiseksi kunkin jäsenvaltion, alueen tai paikkakunnan todellisuuteen tulee kuitenkin jättää jäsenvaltioiden ja kuluttajajärjestöjen tehtäväksi. |
9.4.1 |
Edellä mainitussa tärkeässä tehtävässä kouluilla, kuluttajajärjestöillä, yrityksillä, alan ammattilaisilla ja valtioilla on oma roolinsa, joskaan ne eivät ole ainoita toimijoita. Euroopan unionin tehtävänä ei ole pelkästään koordinoida aloitteita, vaan sen on tuettava toimenpiteitä, joilla parannetaan tiedon laatua ja annetaan entistä seikkaperäisempää kuluttajavalistusta. (48) |
9.4.2 |
Toimenpiteet eivät saa jäädä pelkäksi tarkoituksenmukaiseksi rahoitustueksi, vaan niiden on katettava myös yhteiset tiedotus- ja valistuskampanjat ja -ohjelmat. |
9.4.3 |
Toimenpiteet on suunnattava sekä kuluttajille että alan ammattilaisille, tavaroiden ja palveluiden toimittajille sekä lainsäätäjille ja lainsäädännön täytäntöönpanosta vastaaville tahoille, erityisesti oikeuslaitoksen parissa työskenteleville ammattilaisille (tuomareille, asianajajille, oikeusministeriön virkamiehille jne.). |
10 Kuluttajansuojalainsäädännön soveltamista koskeva hallinnollinen yhteistyö
10.1 |
Kyseessä on erittäin oleellinen näkökohta, jota on käsitelty äskettäin tehdyssä ehdotuksessa asetukseksi kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä (KOM(2003) 443 lopullinen, 18. heinäkuuta 2003), josta ETSK on jo antanut lausuntonsa (49). |
10.2 |
Väline on jo todettu rajalliseksi. Siihen liittyvät monet rajoitukset olisi poistettava asianmukaisesti, jotta yhteisön sisällä tapahtuvien rikkomusten valvontajärjestelmä olisi entistä tehokkaampi ja jäsenvaltiot takaisivat järjestelmän käyttöönotolla sen tehokkaan soveltamisen. Järjestelmän soveltamisala on ETSK:n mielestä liian suppea, joten siihen on puututtava välittömästi. |
11 Huomioita tehokkaasta ja asianmukaisesta kuluttajansuojasta ja kuluttaja-asioiden ajamisesta laajentuneilla yhtenäismarkkinoilla
11.1 |
ETSK on täysin tietoinen siitä, ettei lainsäädännön muuttaminen vaikuta tilanteeseen välittömästi eikä tuota tuloksia viipymättä. Komitea korostaakin, että nykyisen lainsäädännön tehokas täytäntöönpano on vakiinnutettava ja sitä on tuettava. Tässä lausunnossa on käsitelty lukuisia seikkoja, joihin on syytä puuttua tarkemmin tai joihin kaivataan parannusta. ETSK painottaa lisäksi sitä, että asian mahdollisessa jatkokehittelyssä on edettävä vähitellen ja harkitusti, jotta ei horjuteta asiaan liittyvien tärkeimpien intressien välttämätöntä tasapainoa. Samalla ei kuitenkaan pidä unohtaa, että kuluttaja on kulutussuhteessa useimmiten epäsuotuisassa asemassa. |
11.2 |
Edellä esitetystä näkökulmasta käsin ETSK tuo esiin muutamia osa-alueita, joihin komitean mielestä on paneuduttava, jotta voidaan parantaa kuluttajiin välittömästi vaikuttavien oikeussuhteiden nykyisiä säädöspuitteita. |
11.2.1 |
Yksi aloista on kuluttajille tarjottavien palvelujen turvallisuus ja tarve säännellä haitallisten palvelujen tarjoajan vastuuta. |
11.2.2 |
Asiaa koskevan direktiiviehdotuksen käsittely keskeytettiin vuonna 1992. (50) Nyt on jälleen syytä panna toiveikkaana merkille, että komissio on päättänyt vastata neuvoston ja Euroopan parlamentin esittämään kehotukseen ”yksilöidä palvelujen turvallisuutta koskevan yhteisön toiminnan tarpeet, mahdollisuudet ja painopisteet” (51) ja käynnistää uudelleen keskustelu antamalla 6. kesäkuuta 2003 kertomuksen kuluttajapalveluiden turvallisuudesta (52) sekä tekemällä sittemmin ehdotuksen direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla (53). |
11.2.3 |
On kuitenkin pelättävissä, että komission lähestymistapa ei johda täsmällisiin ja tehokkaisiin sääntelytoimenpiteisiin, koska sen lähtökohtana on toissijaisuusperiaatteen ja toiminnan kansallisia politiikkoja täydentävän luonteen ristiriitainen tulkinta. (54) |
11.2.4 |
Toinen ala, jolla on yhteisön tasolla havaittu merkittäviä puutteita, on keskeisten yleishyödyllisten palvelujen ja niitä koskevien periaatteiden määritteleminen, kun on kyse esimerkiksi palvelujen tarjonnan jatkuvuudesta ja niiden yleisluonteisuudesta, hintatietojen saatavuudesta sekä kuluttajien oikeudesta palveluihin ja vapaudesta valita niitä. (55) |
11.2.4.1 |
Samaan tapaan kuin aihetta käsitelleissä lausunnoissaan (56) ETSK katsoo, että EU:n laajentumisen vuoksi on väistämättä määriteltävä täsmälliset suuntaviivat, joissa otetaan huomioon eräiden keskeisten julkisten palvelujen yksityistäminen, ja yksilöitävä viipymättä yleishyödyllisten palvelujen ydinalueet, joihin kuuluvat ehdottomasti ilma- ja rautatiekuljetukset, sähkö-, kaasu- ja postipalvelut sekä televiestintä. (57) |
11.2.4.2 |
Koska yleishyödyllisten palvelujen vertailevaan arviointiin ei ole käytettävissä riittävän tarkkoja laatumittareita, komission lupaamaa tiedonantoa yleishyödyllisten palvelujen laaja-alaisesta arviointimenetelmästä odotetaan innolla (58). |
11.2.5 |
Toinen puute on se, ettei yhteisön tasolla ole annettu sopimusten ulkopuolisia velvoitteita koskevaa yhdenmukaista lainsäädäntöä. |
11.2.5.1 |
Niinpä onkin syytä mainita erityisesti asiaa koskeva komission asetusehdotus (59). Aiheesta antamassaan lausunnossa (60) ETSK on esittänyt aloitetta koskevia huomautuksia ja ehdotuksia ja katsoo sen olevan keskeinen tekijä yhtenäistettäessä laajentuvan EU:n lainsäädäntöä tällä asianmukaisen kuluttajasuojan kannalta keskeisellä alalla. |
11.3 |
Tiedonsaantioikeudessa on kiinnitettävä huomiota erityisesti elintarvikkeisiin (61). Merkintöjen on oltava kuluttajien kannalta entistä helppotajuisempia, ja lisäksi on hyödynnettävä muita nykyaikaisia menetelmiä, joilla parannetaan kuluttajien tiedonsaantia (Internet, ilmaiset neuvontapuhelimet, kuluttajien tukipalvelut jne.). Elintarvikkeiden alkuperä on ilmoitettava aina sitä vaadittaessa ja aina kun se on mahdollista. (62) |
11.4 |
Terveyteen ja tuoteturvallisuuteen liittyvän RAPEX-järjestelmän (63) tehokkuus riippuu jäsenvaltioiden viranomaisten vastausvalmiudesta. ETSK toteaa olevan tarpeen investoida yhteisön markkinoiden valvontajärjestelmän laatuun. Varoja on kohdistettava hankkeisiin, joilla edistetään jäsenvaltioiden toimia markkinavalvontamekanismien ja niihin liittyvän koulutuksen kehittämiseksi etenkin uusissa jäsenvaltioissa, ja tuettava sekä kuluttajien etujärjestöjä että toimivaltaisia viranomaistahoja. (64) |
11.4.1 |
Kuluttajajärjestöille on lisäksi taattava luotettavaa tietoa turvallisimmista tuotteista ja palveluista sekä toimitettava kansallisella tasolla suoritetun valvonnan tulokset. |
11.5 |
Kuluttajien taloudellisten etujen suojelemiseen liittyy lukuisia seikkoja, joihin olisi kiinnitettävä huomiota ja jotka olisi muotoiltava uudelleen. |
11.5.1 |
Tuottajan vastuun (65) osalta nykyinen järjestelmä on kuluttajan kannalta kohtuuton kuluttajalle sälytetyn todistustaakan ja tuotevastuusta vapauttavien tekijöiden vuoksi. |
11.5.1.1 |
On siis täysin perusteltua jatkaa 25. heinäkuuta 1985 annetun direktiivin 85/374/ETY meneillään olevaa työstämistä etenkin tuotevastuuta koskevassa vihreässä kirjassa (66) esitetyllä tavalla. Direktiivin työstämistä on käsitelty toistuvasti myös useissa komission viime aikoina teettämissä tutkimuksissa (67). |
11.5.2 |
Kotimyyntiä (68) koskevan kuluttajansuojan rajoittaminen kuluttajan nimenomaisesta kutsusta tapahtuvaan myyntiin on tietyltä osin arveluttavaa, koska näyttöä on vaikea antaa ja rajatapauksissa kuluttajalla ei ole oikeusturvaa. ETSK:n mielestä ongelmaa tulisi pohtia, jotta kuluttajia voidaan ryhtyä suojelemaan petolliselta toiminnalta. Lisäksi koko direktiivi pitäisi tarkistaa ottamalla lähtökohdaksi sopimattomat ja aggressiiviset käytännöt ja niitä koskevat yhteisön säädöstekstit. |
11.5.3 |
Etäsopimuksiin (69) olisi tärkeää sisällyttää ehdoton määräys alan ammattilaisia velvoittavasta todistustaakasta ennakkotietojen antamisen, kirjallisen vahvistuksen ja kuluttajan antaman hyväksymisen osalta (70). Toisaalta olisi hyvä arvioida myös sitä, ovatko uuden tekniikan avulla tehdyille etäsopimuksille asetetut tiedottamisvelvoitteet riittäviä. |
11.5.4 |
ETSK ilmaisee huolensa mahdollisuudesta käyttää peruutusoikeutta. On tärkeää yhtenäistää säädösteksteissä mainitut määräajat ja määritellä selvät säännöt kyseisen oikeuden käytölle etenkin rahoituspalvelujen etämyynnin (71) ja kulutusluottojen (72) osalta. ETSK huomauttaa olevan tarpeen yksinkertaistaa tämä monimutkainen ja avoimuuden puutteesta kärsivä järjestelmä. (73) |
11.5.5 |
Kohtuuttomiin sopimusehtoihin (74) liittyvän kuluttajansuojan osalta komission toivotaan ryhtyvän järjestelmällisesti poistamaan ja ajanmukaistamaan sellaisia yleisiä sopimusehtoja, jotka joko jäsenvaltion tai yhteisöjen tuomioistuin on oikeuskäytännössään selvästi luokitellut kohtuuttomiksi, jotta niistä voidaan tiedottaa kuluttajien ja alan ammattilaisten etujärjestöille. (75) |
11.5.5.1 |
Toisaalta alan sääntöjä pidetään yleisesti vanhentuneina, joten komission olisi pikimmiten saatava päätökseen niiden tarkistustyö, kuten alan direktiivin soveltamista koskevassa kertomuksessa (76) ja lukuisissa aiheeseen liittyvissä työkokouksissa on suositettu. |
11.5.6 |
ETSK on esittänyt näkemyksensä kulutusluottojen (77) ongelmista lausunnossaan (78) komission äskettäin tekemästä asiaa koskevasta ehdotuksesta. On syytä edelleenkin korostaa tarvetta puuttua koronkiskontaan sekä tasapainottaa kuluttajien ja luotonantajien oikeudet ja velvollisuudet. Koska jäsenvaltioiden lainsäädännöt ja niiden tarjoama kuluttajansuoja poikkeavat toisistaan ja tilanne voi kärjistyä entisestään uusien jäsenvaltioiden liittyessä unioniin, luottamus rahoituspalvelumarkkinoihin voi kärsiä ja seurauksena voi olla kilpailuvääristymiä. |
11.5.7 |
Kuten ETSK on jo moneen kertaan huomauttanut, yhteisön tasolla on syytä ryhtyä pikaisesti käsittelemään kotitalouksien ylivelkaantumista, joka on lisääntynyt ja jonka pelätään kasvavan entisestään todennäköisesti odotettavissa olevan korkotason nousun myötä. (79) |
11.5.8 |
ETSK:n mielestä on ratkaisevan tärkeää syventää myös elektronisten maksujen turvallisuutta koskevaa sääntelyä. (80) Komitea suhtautuu myönteisesti komission tuoreeseen aloitteeseen käynnistää keskustelu yhtenäisen maksualueen luomisesta sisämarkkinoille. (81) |
11.5.8.1 |
Sähköisestä kaupankäynnistä ei kuitenkaan vielä ole muodostunut sellaista kokonaiskäsitystä, että kuluttajat voisivat luottaa siihen. Tämä kävi selvästi ilmi Dublinissa Euroopan kuluttajapäivän 2004 yhteydessä järjestetyssä konferenssissa. |
11.5.8.1.1 |
Tähänastinen työ alan ammattilaisten laillistamisjärjestelmien luomiseksi ei myöskään vielä ole tuottanut edes sellaisia itsesääntelytoimenpiteitä, joiden avulla kuluttajat voisivat tunnistaa luotettavat Internet-sivustot. |
11.5.8.1.2 |
Rajoituksistaan huolimatta ovat niin ikään myönteisiä komission hiljattain tekemät aloitteet, jotka koskevat Internetin käyttöturvallisuuden parantamista (82) sekä alaikäisten ja ihmisarvon suojelemista ja audiovisuaalialan ja tietopalveluiden vastineoikeutta (83). |
11.5.8.2 |
Toisaalta myöskään kansainvälisellä tasolla ei ole samanlaisia oikeuspuitteita kuin EU:hun on luotu nk. Bryssel I -asetuksella. Ne ovat oleellinen tekijä kehitettäessä turvallisesti kansainvälistä sähköistä kaupankäyntiä. Niinpä tuomioistuinten toimivaltaan kauppa- ja siviilioikeudellisissa asioissa sekä tuomioiden täytäntöönpanoon liittyviä kysymyksiä koskeva yleissopimus on keskeinen tavoite, jota voitaisiin ajaa Haagin konferenssissa. |
11.5.9 |
Oleellisen tärkeää on myös komission käynnistämä ja ETSK:n tukema sopimusoikeuden yhtenäistäminen. (84) Sitä olisi edistettävä ja syvennettävä, ja etusijalle olisi asetettava etenkin tiettyjen, kuluttajien kannalta erityisen tärkeiden sopimusten yhtenäistäminen. (85) |
11.5.10 |
Jokin aika sitten julkaistiin kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista annettu direktiivi, jossa keskeisenä ovat tavaroiden myyntiin liittyvät takuut. (86) ETSK esitti kyseisestä ehdotuksesta antamassaan lausunnossa (87) yhä ajankohtaista arvostelua etenkin kaupallisten ja lakisääteisten takuiden välisistä suhteista sekä näiden takuiden täytäntöönpanomenettelyistä. |
11.5.10.1 |
Nyt pitäisi harkita uudelleen kyseisen direktiivin soveltamisalan laajentamista myynninjälkeiseen asiakaspalveluun. (88) Lisäksi komission on syytä seurata hyvin tiiviisti sitä, miten direktiivi saatetaan osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, koska järjestelmä on monimutkainen ja sitä on vaikea sovittaa yhteen jäsenvaltioiden oman lainsäädännön kanssa. |
11.5.11 |
Komission on jo kauan toivottu ottavan kantaa kuluttajansuojaa koskevan vihreän kirjan mukaisesti sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin ja tekevän asiaa koskevan ehdotuksen. (89) |
11.5.11.1 |
Ehdotuksesta antamassaan lausunnossa (90) ETSK ilmaisi kuitenkin olevansa pettynyt valmisteilla olevan välineen sisältöön ja komission omaksumaan suuntaukseen sekä olevansa asiasta erittäin huolissaan. |
11.5.11.2 |
Kuluttajien edustajien on tulevaisuudessa seurattava hyvin tiiviisti asian kehitystä etenkin unionin uusissa jäsenvaltioissa. |
11.5.12 |
ETSK on jo ilmaissut tyytymättömyytensä myynninedistämistä koskevaan asetusehdotukseen (91) ja toistaa tässä yhteydessä suhtautuvansa epäillen ehdotuksen lopulliseen muotoon sekä siihen, onko se sovitettavissa yhteen sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan ehdotuksen kanssa. Komitea pelkää, että nämä kaksi välinettä eivät edistä kuluttajien etua, vaan laskevat kuluttajansuojan nykyistä tasoa. |
11.6 |
Vireillepano-oikeuden osalta ETSK katsoo, että on tarpeen tarkentaa kuluttajien kollektiivisten, laaja-alaisten tai tasavertaisten yksilöllisten etujen valvontaa (92) tarkistamalla viipymättä kuluttajien etujen suojaamista tarkoittavista kieltokanteista yhteisössä annettua direktiiviä (93) ja laajentamalla sen soveltamisalaa siten, että kyseessä olisi todellinen joukkokanne (class action), jolla edistetään vahinkojen korjaamista muutenkin kuin luopumalla laittomista tai sopimattomista menettelyistä eli parantamalla myös yksittäisten kuluttajien laillisia etuja riitatilanteissa erityisesti siten, että he voivat nopeasti saada maksuttomia oikeuspalveluja. (94) Tässä asiassa ETSK toistaa kannattavansa vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä (95) ja välitysmenettelyitä. Komitean mielestä on myös ensisijaisen tärkeää tukea kansallisten viranomaisten toimintaa ja antaa niille teknistä apua niiden huolehtiessa menetelmien käynnistämisestä ja täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa. (96) |
11.6.1 |
ETSK:n mielestä tulisi myös ottaa käyttöön velvoittava väline turvaamaan tavoitteet, jotka komissio on luetellut asiasta antamissaan suosituksissa, ja ottaa samalla huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate. (97) Tavoitteisiin sisältyvät etenkin kuluttajanvapauden periaate sekä menettelyn puolueettomuuden ja avoimuuden periaate. Välineen ansiosta nykyiset pelkät suositukset, joita ei käytännössä ole yleisesti pantu täytäntöön, saisivat velvoittavien säädösten luonteen. |
11.7 |
ETSK panee tyytyväisenä merkille komission viimeaikaiset oikeudellista yhteistyötä koskevat aloitteet, joista mainittakoon maksukyvyttömyydestä annettu asetus (98) ja tuomioistuinten toimivaltaa (Brysselin yleissopimusta) koskeva asetus (99) sekä ehdotus asetukseksi sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma II) (100), vihreä kirja sopimussuhteisiin sovellettavasta laista tehdyn Rooman yleissopimuksen muuntamisesta yhteisön säädökseksi (Rooma I) (101) ja asetus yksityisoikeutta koskevan Euroopan oikeudellisen alueen toteuttamista helpottavien yhteisön toimien yleisistä puitteista (102). ETSK kannustaa komissiota jatkamaan aloittamallaan tiellä kohti Euroopan oikeudellisen alueen luomista, koska se on keskeinen rakenneosa toteutettaessa yhteismarkkinoita, ja sen merkitys kasvaa laajenevassa EU:ssa. |
12 Päätelmät
12.1 |
Kuluttaja-asioiden edistämisen, kuluttajien aktiivisuuden ja kuluttajansuojan on oltava kaikkien Euroopan unionin toimintaperiaatteiden pysyviä tavoitteita, sillä ne muodostavat unionin kansalaisuuteen liittyvän todellisen oikeuden. |
12.2 |
Kun unioni on laajentunut kymmeneen uuteen jäsenvaltioon, joiden valtaosassa kuluttajansuoja on suhteellisen uusi aihealue, koko kuluttajapolitiikkaa on pohdittava uudelleen ja mukautettava se yli 500 miljoonan kuluttajan markkinoiden muodostamaan uuteen todellisuuteen. |
12.3 |
Euroopan unionilla ja sen toimielimillä on ratkaiseva tehtävä asettaa ensisijaiset tavoitteet, kun ryhdytään muotoilemaan uudelleen säädös- ja institutionaalisia puitteita sekä toimintaohjelmia, jotka kaikki ovat välttämättömiä sellaisen tehokkaan kuluttajapolitiikan varmistamiseksi, joka takaa kyseiset tavoitteet ja niiden toteuttamisen. |
12.4 |
ETSK pyrkii tässä oma-aloitteisessa lausunnossaan tulkitsemaan kansalaisyhteiskunnan tuntoja ja antamaan oman panoksensa kyseisen politiikan määrittelyyn. Komitea ottaa erityisesti huomioon uusien jäsenvaltioiden edustajien osallistumisen toimintaan. |
12.5 |
ETSK:n mielestä kuluttajapolitiikan tärkeimmät painopisteet ovat
|
12.6 |
ETSK katsoo, että tehokkaan kuluttajansuojan ja aktiivisen kuluttajapolitiikan lähtökohtana ovat vankat ja riippumattomat kuluttajajärjestöt. |
12.7 |
ETSK:n mielestä kuluttajajärjestöjen toteuttamiin toimiin, ohjelmiin, hankkeisiin ja aloitteisiin onkin taattava asianmukainen rahoitus. |
12.8 |
ETSK:n käsityksen mukaan kuluttajajärjestöjen edustuksellisuutta ja osallistumista koskevien kriteereiden määrittely voi edistää ratkaisevasti kuluttajapolitiikan tehostamista. |
12.9 |
ETSK:n mielestä on tehtävä uusia lainsäädäntäaloitteita, mutta asiassa on edettävä asteittain unohtamatta tarvetta säilyttää kyseessä olevien etujen tasapaino. Aloitteita tarvitaan etenkin seuraavilla aloilla:
|
12.10 |
ETSK katsoo lisäksi, että yhteisön moninaisia nykyisiä säädöksiä olisi tarkistettava ja saatettava ne keskenään yhteensopiviksi mukauttamalla ne uusiin, laajentuneisiin yhtenäismarkkinoihin etenkin seuraavilla osa-alueilla:
|
12.11 |
ETSK palauttaa mieliin ehdotuksensa perustaa EU:n kuluttaja-asiain tutkimuslaitos, joka antaisi tietoa kuluttajapolitiikasta. (103) |
12.12 |
ETSK kehottaa jäsenvaltioita asettamaan kuluttajansuojan ja kuluttaja-asioiden edistämisen sekä kuluttajien aktivoimisen etusijalle kaikissa toimintaperiaatteissaan. |
12.13 |
ETSK suosittaa komissiolle, että se ottaisi huomioon tässä lausunnossa esitetyt ehdotukset ja suositukset kuluttajapolitiikan uusia suuntaviivoja määritellessään ja että se ryhtyisi julkaisemaan säännöllisesti kertomuksia kuluttaja-asioita ja kuluttajia koskevasta tilanteesta unionissa. |
Bryssel 10. helmikuuta 2004
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Anne-Marie SIGMUND
(1) ETSK on käsitellyt kaikkia näitä kysymyksiä useissa lausunnoissaan, joista mainittakoon seuraavat:
— |
”Koheesiopolitiikan tulevaisuus laajentumisen yhteydessä ja siirryttäessä osaamistalouteen”, esittelijä Henri Malosse, EYVL C 241, 7.10.2002. |
— |
”Laajentumisen taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset ehdokasvaltioissa”, esittelijät Dimitrios N. Dimitriadis ja Eva Belabed, EUVL C 85, 8.4.2003. |
— |
”Laajentumisen vaikutukset EMUun”, esittelijä Bruno Vever, EUVL C 61, 14.3.2003. |
— |
”Laajentumisen vaikutukset yhteismarkkinoihin”, esittelijä Eva Belabed, EUVL C 85, 8.4.2003. |
— |
”Liikenne ja laajentuminen”, esittelijä Dethmer Kielman, EUVL C 61, 14.3.2003. |
— |
”Jäsenyysvalmisteluihin myönnettävä rahoitustuki”, esittelijä Kenneth Walker, EUVL C 61, 14.3.2003. |
— |
”EU:n laajentuminen: ehdokasvaltioiden haasteet taloudellisten liittymiskriteereiden täyttämisessä”, esittelijä Bruno Vever, EYVL C 193, 10.7.2001. |
— |
”Euroopan unionin itälaajeneminen ja metsäsektori”, esittelijä Seppo Kallio, EYVL C 149, 21.6.2002. |
(2) Tämä käy nimenomaisesti ilmi yhteisön kuluttajapoliittisesta strategiasta vuosiksi 2002–2006 2. joulukuuta 2002 annetun neuvoston päätöslauselman (EUVL C 11, 17.1.2003, s. 1) kohdasta 14, jossa todetaan seuraavaa:
”[NEUVOSTO] KEHOTTAA KOMISSIOTA JA JÄSENVALTIOITA: – –
14. |
tukemaan edustavia kuluttajajärjestöjä, jotta ne voisivat itsenäisesti edistää kuluttajien etuja sekä yhteisössä että kansallisella tasolla ja käyttää vaikutusvaltaa, käydä esimerkiksi tasapainoista vuoropuhelua yritysten kanssa ja osallistua yhteisön politiikkojen muotoiluun. Tätä varten olennaisia olisivat valmiuksien parantamista koskevien hankkeiden kehittäminen kuluttajajärjestöjen vahvistamiseksi tarvittaessa sekä rajat ylittävän liiketoiminnan erityispiirteisiin liittyvä koulutus.” |
(3) Tässä yhteydessä viitataan erityisesti 8. joulukuuta 2003 tehtyyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseen N:o 20/2004/EY kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitusta koskevista yleisistä puitteista vuosille 2004–2007 (EUVL L 5, 9.1.2004, s. 1). Päätöksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2. Rahoitusosuus toimeen 16 voidaan myöntää eurooppalaisille kuluttajajärjestöille, jotka:
— |
|
— |
|
— |
|
3. Rahoitusosuus toimeen 17 voidaan myöntää eurooppalaisille kuluttajajärjestöille, jotka:
— |
|
— |
|
— |
elimiltä, jotka kansallisten sääntöjen tai kansallisen käytännön mukaisesti edustavat kansallisia kuluttajajärjestöjä jäsenvaltioissa, tai |
— |
jos tällaisia elimiä ei ole, jäsenvaltioiden kansallisilta kuluttajajärjestöiltä, jotka ovat kansallisten sääntöjen tai kansallisen käytännön mukaisesti edustavia ja toimivat kansallisella tai alueellisella tasolla.” |
— |
(Ks. 17. heinäkuuta 2003 annettu ETSK:n lausunto [INT/180], EUVL C 234, 30.9.2003, esittelijä Bernardo Hernández Bataller.) |
(4) EYVL L 166, 11.6.1998, s. 51:
”3 artikla
Kanteen nostamiseen oikeutetut yksiköt
Tässä direktiivissä ’oikeutetulla yksiköllä’ tarkoitetaan mitä hyvänsä jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettua elintä tai järjestöä, jolla on oikeus valvoa 1 artiklassa tarkoitettujen säännösten noudattamista, erityisesti:
a) |
yhtä tai useampaa riippumatonta julkista elintä, jonka nimenomaisena tehtävänä on 1 artiklassa tarkoitettujen etujen suojaaminen niissä jäsenvaltioissa, joissa tällainen elin on, ja/tai; |
b) |
järjestöjä, joiden tehtävänä on suojata 1 artiklassa tarkoitettuja etuja kansallisessa lainsäädännössä määrättyjen perusteiden mukaisesti.” |
Tai nykyisessä koonnetussa muodossaan (joka ei eroa aiemmasta suomenkielisestä toisinnosta):
”3 artikla
Kanteen nostamiseen oikeutetut yksiköt
Tässä direktiivissä ’oikeutetulla yksiköllä’ tarkoitetaan mitä hyvänsä jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettua elintä tai järjestöä, jolla on oikeus valvoa 1 artiklassa tarkoitettujen säännösten noudattamista, erityisesti:
a) |
yhtä tai useampaa riippumatonta julkista elintä, jonka nimenomaisena tehtävänä on 1 artiklassa tarkoitettujen etujen suojaaminen niissä jäsenvaltioissa, joissa tällainen elin on, ja/tai; |
b) |
järjestöjä, joiden tehtävänä on suojata 1 artiklassa tarkoitettuja etuja kansallisessa lainsäädännössä määrättyjen perusteiden mukaisesti.” |
(5) Osuuskuntasektorin merkitystä on käsitelty 23. helmikuuta 2004 julkaistussa komission tiedonannossa osuuskuntien edistämisestä Euroopassa (KOM(2004) 18 lopullinen). Siinä esitetään ajatus eurooppaosuuskunnan sääntöjen laatimisesta. (Jean François Hoffeltin esittelemä lausunto.
(6) Onkin ilahduttavaa, että komission terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston tuoreimmassa aloitteessa Euroopan kuluttajaliiton BEUC:n tehtäväksi annetaan rahoituksen ja henkilöresurssien hallinnointiin, suhdetoimintaan ja edunvalvontaan sekä kuluttajalainsäädäntöön liittyvän ammatillisen koulutuksen järjestäminen jo kuluvan vuoden aikana.
(7) Komission päätös, tehty 9. lokakuuta 2003, eurooppalaisen neuvoa-antavan kuluttajaryhmän perustamisesta (EUVL L 258, 10.10.2003).
(8) Kuluttajien yhteyshenkilön viran perustamisesta ilmoitettiin joulukuussa 2002. Komission jäsen Mario Monti nimitti 9. joulukuuta 2003 (IP/03/1679, 9.12.2003) virkaan Juan Antonio Riviere y Martín varmistaakseen jatkuvan vuoropuhelun eurooppalaisten kuluttajien ja komission välillä.
(9) Mainittakoon myös komission äskettäin tekemä tärkeä päätös tiedekomiteoiden perustamisesta kuluttajien turvallisuuden, kansanterveyden ja ympäristön aloilla (EUVL L 66, 4.3.2004).
(10) Kyselyyn vastanneista 72 % piti nykyistä valtiontukea riittämättömänä.
(11) Euroopan kuluttajaliitto BEUC kehotti sangen osuvasti elokuussa 2003 uusien jäsenvaltioiden hallituksia myöntämään riittävästi rahoitustukea kuluttajajärjestöilleen ja kiinnitti niiden huomiota mahdollisuuteen hyödyntää tarkoitukseen Phare-ohjelmaa.
(12) Kyselyyn vastanneista 75 % totesi, ettei kuluttajien etuja ajavia järjestöjä kohdella verotuksessa muita suotuisammin.
(13) EUVL L 5, 9.1.2004, s. 1. Ks. myös ETSK:n lausunto, esittelijä Bernardo Hernández Bataller, EUVL C 234, 30.9.2003.
(14) SEK(2003) 1387, 27. marraskuuta 2003.
(15) Tähän tulokseen päädytään selvästikin, kun tarkastellaan yhtä aikaa 153 artiklan 1 ja 5 kohtaa, jossa viitataan siihen, että jäsenvaltioiden noudattamaa politiikkaa tukevat ja täydentävät toimet sekä politiikan seurantatoimet, jotka neuvosto hyväksyy 251 artiklan mukaisesti sekä talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan, ”eivät estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai ottamasta käyttöön tiukempia suojatoimia” edellyttäen, että ne ovat selvästi sopusoinnussa EY:n perustamissopimuksen ja etenkin sen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden kanssa.
(16) Vastaava määräys sisältyi jo 129 a artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna Maastrichtin sopimuksella.
(17) Ks. esimerkiksi direktiivin 90/314/ETY (matkapaketit) 8 artikla, direktiivin 94/47/ETY (osa-aikainen käyttöoikeus) 11 artikla, direktiivin 93/13/ETY (kohtuuttomat ehdot) 8 artikla, direktiivin 97/7/EY (etäsopimukset) 14 artikla, direktiivi 85/577/ETY (muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvotellut sopimukset), direktiivin 84/450/ETY (harhaanjohtava mainonta) 7 artikla ja direktiivin 87/102/ETY (kulutusluotot) 15 artikla. Komissio teetti aiheesta laajan tutkimuksen, jonka käytännön toteutuksesta vastasi Centre de Droit de la Consommation Monique Goyensin koordinoimana. Tämän lausunnon esittelijällä oli tilaisuus osallistua tutkimuksen laadintatyöhön yhdessä seuraavien huomattavien juristien kanssa: prof. Klaus Tonner, Manuel Ángel López Sánchez, Susanne Storm, Jérome Frank, Alexandros Voutsas, William Fagan, Paolo Martinello, Andrée Colomer, A. Tavassy ja Geraint Howells (SPC/02/93/CM, heinäkuu 1994). Tutkimuksen päätelmissä luokitellaan yhtenäistämismuotojen eri tasot: vähimmäistaso sekä täysimääräinen, osittainen, kokonaisvaltainen ja valinnainen yhtenäistäminen.
(18) KOM(2001) 531 lopullinen, 2. lokakuuta 2001.
(19) KOM(2002) 208 lopullinen, 7. toukokuuta 2002.
(20) KOM(2002) 443 lopullinen, 11. syyskuuta 2002.
(21) KOM(2003) 356 lopullinen, 18. kesäkuuta 2003.
(22) Sisällytetty nimenomaisesti EY:n perustamissopimukseen Euroopan yhtenäisasiakirjan myötä.
(23) Ks. perustuslakiehdotuksen 32 artikla.
(24) Hyviä esimerkkejä asetuksen käytöstä ovat seuraavat viimeaikaiset asetusehdotukset: asetus tuomioistuinten toimivallasta, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (asetus (EY) N:o 44/2001, 22. joulukuuta 2000), asetus oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asetus (EY) N:o 1348/2000, 29. toukokuuta 2000), asetus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja lasten huoltoa koskevissa asioissa (asetus (EY) N:o 1347/2000, 29. toukokuuta 2000), asetus maksukyvyttömyysmenettelyistä (asetus (EY) N:o 1346/2000, 29. toukokuuta 2000), muutettu ehdotus asetukseksi myynninedistämisestä sisämarkkinoilla (KOM(2002) 585 lopullinen, 25. lokakuuta 2002), ehdotus asetukseksi kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä (KOM(2003) 443 lopullinen, 18. heinäkuuta 2003), ehdotus asetukseksi elintarvikekäyttöön tarkoitetuista materiaaleista ja tarvikkeista (KOM(2003) 689 lopullinen, 17. marraskuuta 2003) jne.
(25) Periaate esitetään EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan toisessa kohdassa seuraavasti:
”Aloilla, jotka eivät kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, yhteisö toissijaisuusperiaatteen mukaisesti toimii vain siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaliot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, joka suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla.”
Perustuslain 9 artiklan 3 kohdan muotoilussa on kuitenkin muutamia eroja, joita kannattaisi työstää lainopilliselta kannalta vielä tarkemmin.
Perustuslain teksti kuuluu näin:
”Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti unioni toimii aloilla, jotka eivät kuulu sen yksinomaiseen toimivaltaan, ainoastaan jos ja siltä osin kuin jäsenvaltiot eivät voi niiden keskushallinnon tasolla tai alueellisella taikka paikallisella tasolla riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla.”
Tästä periaatteesta käytävän keskustelun joukosta voidaan mainita seuraavat kannanotot:
Subsidiarité: défi du changement, Jacques Delors -seminaarin pöytäkirjat, julkaisija Institut Européen d'Administration Publique, Maastricht 1991 (IEAP 11/04); Jean-Louis Clergerie: Le principe de subsidiarité, Ellipses 1997; Prof. G. Vandersandenin todennäköisesti julkaisematon tutkielma Considérations sur le principe de subsidiarité, tammikuu 1992; Gian Pietro Orsello: Il principio di sussidiarietà nella prospettiva dell'attuazione del Trattato sull' Unione europea, Rooma 1993; Commentaire Mégret sur le Traité, Vol I, 2. painos, Addendum, Cap. III, s. 421–.
(26) On kuitenkin todettava, että tulkinta, jonka komissio esitti Edinburghin Eurooppa-neuvostossa 11.–12. joulukuuta 1992, merkitsisi sitä, että moni jo valmisteilla oleva direktiiviehdotus olisi toissijaisuusperiaatteen nojalla peruttava ja useat muut ehdotukset olisi jäädytettävä tai niitä olisi tarkistettava.
(27) Liitettiin perustamissopimukseen laajennetussa muodossa yhtenäisasiakirjan myötä 100 b artiklaksi, jolla vahvistettiin lopullisesti ns. Cassis de Dijon -tuomioon liittyvä oikeuskäytäntö.
(28) Lausunto aiheesta ”Vastavuoroinen tunnustaminen sisämarkkinoilla”, esittelijä Göran Lagerholm, EYVL C 116, 20. huhtikuuta 2001.
(29) KOM(1999) 299 lopullinen, 16. kesäkuuta 1999.
(31) Tässä tulevat mieleen erityisesti etäkaupassa tarjottavat rahoitustuotteet.
(32) Ks. ETSK:n lausunto aiheesta ”Ennalta varautumisen periaatteen soveltaminen”, esittelijä Adiren Bedossa (EYVL C 268, 19.9.2000, s. 6).
(33) Ks. 14. huhtikuuta 1975 julkaistu ETY:n alustava ohjelma, jossa todetaan, että kaikki nämä (kuluttajien) oikeudet on turvattava yhteisön erityispolitiikkojen puitteissa toteutetuin toimin esimerkiksi talouspolitiikan, yhteisen maatalouspolitiikan, sosiaalipolitiikan, ympäristöpolitiikan, liikenne- ja energiapolitiikan puitteissa sekä lähentämällä lainsäädäntöjä, sillä kaikki nämä toimet vaikuttavat kuluttajan tilanteeseen. (EYVL C 92, 25.4.1975, suomenkielistä toisintoa ei ole saatavissa). Tätä ajatusta kehitettiin myöhemmin neuvostolle 4. heinäkuuta 1985 laaditussa tiedonannossa ”Uusi sysäys”, jossa ensi kerran aivan oikein todettiin, että sisämarkkinoiden toteuttaminen on vain ”keino eikä Euroopan taloudellisen yhteisön perustamisen lopullinen tavoite” (COM(85) 314 final). Neuvosto antoi kyseisen tiedonannon pohjalta asiaa koskevan päätöslauselman 23. kesäkuuta 1986.
Myös Euroopan parlamentti kehotti maaliskuussa 1992 kuluttajansuojan ja julkisen terveydenhoidon standardeista sisämarkkinoiden toteutumiseksi antamassaan päätöslauselmassa komissiota ”ottamaan kerta kerralta enemmän huomioon kaikkien politiikkojen aloilla kuluttajansuojan velvollisuudet” (asiakirja PE 152150).
Mutta juuri ETSK esitti Amsterdamissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston kynnyksellä antamassaan lausunnossa yhteismarkkinoista ja kuluttajansuojasta (CES 1309/95, hyväksytty 22. marraskuuta 1995, esittelijä Francisco Ceballo Herrero) joukon suosituksia horisontaalisen kuluttajapolitiikan täytäntöön panemiseksi ja vaati sen yleisluonteista vahvistamista tarkistettavana olevassa perustamissopimuksessa.
(34) III-38 artikla ja III-5 artikla.
(35) KOM(2002) 208 lopullinen, 7. toukokuuta 2002.
(36) Em. asiakirja, s 8.
(37) ETSK:n lausunto CESE 276/2003, annettu 26. helmikuuta 2003, esittelijä Ann Davison, EUVL C 95, 23.4.2003.
(38) Aiemmin mainitussa, 22. marraskuuta 1995 antamassaan lausunnossa CES 1309/95 ETSK suositteli seuraavaa:
”— |
Kuluttajien edut tulisi puolueettomin ja julkisin perustein ottaa huomioon kaikissa Euroopan unionin kauppapoliittisissa päätöksissä. |
— |
Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sovellettaessa tulisi kuulla kuluttajajärjestöjä yritysten ja erityisesti yrityskeskittymien välisistä sopimuksista ja niille myönnettävistä poikkeusluvista, koska molemmat käytännöt haittaavat markkinoiden toimintaa. |
— |
Tulisi laatia direktiivejä epärehellisestä kilpailusta ja mainonnasta. |
— |
Tulisi yhtenäistää vakuutuksia koskeva lainsäädäntö kuluttajain suojelemiseksi tämän toimialan syrjivältä ja aggressiiviselta myynniltä. |
— |
Turvallisuusnormien valvontaa sekä turvallisuudelle tai terveydelle vaarallisten tuotteiden ja palvelujen kaupasta määrättäviä rangaistuksia koskevaa yhteistyöpolitiikkaa tulisi vahvistaa. (kohta 3.2.4)” |
(39) Asian kannalta ovat merkityksellisiä seuraavat, vuoden 1992 jälkeen julkaistut asiakirjat: ”Parempi säädöskäytäntö”, etenkin vuotta 2002 koskeva kertomus (KOM(2002) 715 lopullinen, 11. joulukuuta 2002), sekä komission tiedonannot aiheista ”Lainsäädännön yksinkertaistaminen ja parantaminen” (KOM(2001) 726 lopullinen, 5. kesäkuuta 2002), ”Eurooppalainen hallintotapa – Lainsäädännön parantaminen” (KOM(2002) 275–278 lopullinen, 11. helmikuuta 2003), ”Yhteisön säännöstön päivittäminen ja yksinkertaistaminen” (KOM(2003) 71 lopullinen, 11. helmikuuta 2003) ja erityisesti äskettäin julkaistu tiedonanto aiheesta ”Komission lainsäädäntö- ja työohjelma vuodeksi 2004” (KOM(2003) 645 lopullinen, 29. lokakuuta 2003), jossa vuoden 2004 ensisijaiseksi tavoitteeksi asetetaan lainsäädännön yksinkertaistaminen ja kodifiointi (liite 5).
(40) Ks. seuraavat ETSK:n lausunnot: Bruno Veverin laatima lausunto (EYVL C 14, 16.1.2001), Kenneth Walkerin laatimat lausunnot (EYVL C 48, 21.2.2002 ja EYVL C 125, 27.5.2002), John Simpsonin laatima lausunto (EUVL C 133, 6.6.2003) sekä Daniel Retureaun laatima lausunto (INT/187 – CESE 500/2004, annettu 17. maaliskuuta 2004, EUVL C 112, 30.4.2004).
(41) EUVL C 321, 31.12.2003. Ks. asian kannalta tärkeä Euroopan parlamentin mietintö (A5-0313/2003), annettu 25. syyskuuta 2003, esittelijä Monica Frassoni.
(42) KOM(2003) 71 lopullinen; asiakirjasta annetun lausunnon (CESE 500/2004, EUVL C 112, 30.4.2004) esittelijä oli Daniel Retureau.
(43) Kyselyyn vastanneista 65 % totesi, että yhteisön säännöstö on lainsäädännön uudistuksen yhteydessä siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja 35 % totesi, ettei siirtämisprosessia ole vielä saatu päätökseen.
(44) Yhteisön kuluttajalainsäädännön kodifiointia ja 'kodifiointi'-käsitteen eri merkityksiä käsiteltiin laajasti Lyonissa 12. ja 13. joulukuuta 1997 järjestetyssä keskustelutilaisuudessa. Bruylant julkaisi tilaisuudessa pidetyt esitelmät vuonna 1998 otsikolla Vers un Code Européen de la Consommation. Aihetta käsiteltiin toistamiseen Bologne-sur-Merissä 14. ja 15. tammikuuta 2000 järjestetyssä keskustelutilaisuudessa, jossa pidetyt esitelmät Documentation Française julkaisi Pariisissa 2002. Useat kirjoittajat ovat pohtineet aihetta Dominique Fenouillet'n ja Françoise Labarthen teoksessa Faut-il recodifier le droit de la consommation? (ECONOMICA, 2002).
(45) ETSK:n lausunto CESE 105/2004, esittelijä Bernardo Hernández Bataller, EUVL C 108, 30.4.2004.
(46) Ks. seuraavat ETSK:n lausunnot: ”Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja”, esittelijä Francisco Ceballo Herrero, (EYVL C 39, 12.2.1996) ja ”Vihreä kirja kuluttajansuojasta Euroopan unionissa”, esittelijä Ann Davison (EYVL C 125, 27.5.2002) sekä erityisesti komitean lausunnot ehdotuksista direktiiveiksi harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta, kotimyynnistä, kulutusluotoista, matkapaketeista, kohtuuttomista sopimusehdoista, osa-aikaisesta käyttöoikeudesta, etämyynnistä, rahoituspalveluiden etämyynnistä, tuottajan vastuusta, sähköisen kaupankäynnin takeista ja tuoteturvallisuudesta sekä sopimattomista kaupallisista menettelyistä.
(47) ETSK:n lausunto, 26. maaliskuuta 2003, esittelijä Bernardo Hernández Bataller (EUVL C 133, 6.6.2003). Tässä yhteydessä on myös mainittava Alankomaiden kuluttaja-asiain lautakunnan marraskuussa 2000 julkaisema mielenkiintoinen selvitys samaisesta aiheesta.
(48) Neuvosto määritteli asian näin jo 9. kesäkuuta 1986 antamassaan päätöslauselmassa (EYVL C 184, 23.7.1986).
(49) ETSK:n lausunto, 28. tammikuuta 2004, esittelijä Bernardo Hernández Bataller (EUVL C 108, 30.4.2004). Komissio oli jo aiemmin kiinnittänyt huomiota tarpeeseen parantaa yhteisön lainsäädännön valvontaa. Se laati asiasta tiedonannon (KOM(2002) 725 lopullinen), joka julkaistiin 11. joulukuuta 2002.
(50) Edinburghissa 11.–12. joulukuuta 1992 kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa päätettiin toissijaisuusperiaatteen nojalla peruuttaa useita valmisteilla olleita direktiiviehdotuksia, muun muassa tekstissä mainittu ehdotus (Puheenjohtajan päätelmät SN/456/92, liite C).
(51) Direktiivin 2001/95/EY 20 artikla.
(52) KOM(2003) 313 lopullinen, 6. kesäkuuta 2003.
(53) KOM(2004) 2 lopullinen, 13. tammikuuta 2004. Ks. ETSK:n lausunto, jonka esittelijät ovat Arno Metzler ja Ernst Ehnmark, sekä neuvoston 1. joulukuuta 2003 antama päätöslauselma, joka on julkaistu EUVL:ssä C 299, 10.12.2003.
(54) Tarkoituksena ei ole ennakoida aihetta koskevaa ETSK:n lausuntoa (CESE 137/2005).
(55) Ks. vihreä kirja yleishyödyllisistä palveluista (KOM(2003) 270 lopullinen, 21. toukokuuta 2003) ja komission tiedonanto ”Yleishyödylliset palvelut Euroopassa” (KOM(96) 443 lopullinen, 11. syyskuuta 1996).
(56) Lausunnot CESE 1607/2003, 10. joulukuuta 2003, esittelijä Bernardo Hernández Bataller (EUVL C 80, 30.3.2004) ja CES 605/97, 29. toukokuuta 1997, esittelijä Jan Jacob van Dijk (EYVL C 287, 22.9.1997). Ks. myös ETSK:n lausunnot tiettyjen alojen peruspalveluista, muun muassa julkisesta palvelutehtävästä energia-alalla annettu lausunto CES 1269/96, 31. lokakuuta 1996 (EYVL C 66, 3.3.1997) ja sähköisistä viestintäyhteyspalveluista annettu lausunto CES 229/2001, 1. maaliskuuta 2001 (EYVL C 139, 11.5.2001). Kahden viimeksi mainitun lausunnon esittelijänä toimi Bernardo Hernández Bataller.
(57) Portugalissa yllätyttiin siitä, että puhelinpalveluja ei luokiteltu keskeisiksi julkisiksi palveluiksi (10. helmikuuta 2004 annettu laki 5/2004).
(58) Kyseiseen tiedonantoon on viitattu asiakirjassa KOM(2004) 374 lopullinen, 12.5.2004.
(59) Ehdotus asetukseksi sopimustenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista (”Rooma II”) (KOM(2003) 427 lopullinen, 22. heinäkuuta 2003).
(60) ETSK:n lausunto CESE 841/2004, esittelijä Jörg Frank von Fürstenwerth (EUVL C 241, 28.9.2004).
(61) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY, annettu 20. maaliskuuta 2000, EYVL C L 109, 6.5.2000.
(62) Direktiivin mukaan tuotteen alkuperän ilmoittaminen on pakollista vain silloin, kun sen pois jättäminen voisi johtaa kuluttajaa harhaan. Tämä muotoilu herättää monia epäilyksiä, eikä se ole oikeusturvan kannalta riittävän selkeä.
(63) Nopea tietojenvaihtopalvelu.
(64) Näin todetaan myös 11. heinäkuuta 2000 annetussa ETSK:n lausunnossa aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yleisestä tuoteturvallisuudesta” (EYVL C 367, 20.12.2000). Kyselyyn vastanneista 65 % katsoi markkinoiden valvontamekanismien olevan tarkoituksenmukaisia ja 37 % piti niitä jokseenkin tehottomina.
(65) Tuotevastuuta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 25. heinäkuuta 1985 annettu direktiivi 85/374/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 10. toukokuuta 1999 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 99/34/EY, jolla direktiivin soveltamisalaa laajennetaan koskemaan sähkömarkkinoita.
(66) KOM(1999) 396 lopullinen, 28. heinäkuuta 1999.
(67) Ks. erityisesti Lovells-yhtiön tekemä selvitys (MARKT/2001/II/D, tutkimussopimus N:o ETD/2001/B5–3001/D/76), jonka laadintaan myös tämän lausunnon esittelijä osallistui.
(68) Neuvoston direktiivi 85/577/ETY, annettu 20. joulukuuta 1985, muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa neuvoteltuja sopimuksia koskevasta kuluttajansuojasta, EYVL L 372, 31.12.1985.
(69) Kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20. toukokuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY, EYVL L 144, 4.6.1997.
(70) Direktiivin 97/7/EY 11 artiklan 3 kohdan a alakohta.
(71) Kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä 23. syyskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/65/EY, EYVL L 271, 9.10.2002.
(72) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamisesta, KOM(2002) 443 lopullinen, 11. syyskuuta 2002.
(73) Kyselyyn vastanneista 89 % totesi, että kyseisestä oikeudesta on olemassa lainsäädäntöä, kun taas 30 % katsoi, ettei mekanismeja sovelleta tehokkaasti.
(74) Direktiivi 93/13/ETY, annettu 5. huhtikuuta 1993, EYVL L 95/29, 21.4.1993.
(75) Tietääksemme (kohtuuttomia sopimusehtoja koskevaa) CLAB-tietokantaa ei ole vieläkään ajantasaistettu, ja sen käyttö on hankalaa. Kyselyyn vastanneista 52 % piti kohtuuttomia sopimusehtoja koskevaa kuluttajansuojaa riittävänä, ja vain 19 % katsoi suojan olevan riittämätön.
(76) KOM(2000) 248 lopullinen, 6. heinäkuuta 2000. Ks. myös ETSK:n lausunto, esittelijä Manuel Ataíde Ferreira, EYVL C 116, 20.4.2001.
(77) Direktiivi 87/102/ETY, EYVL L 42, 12.2.1987 ja direktiivi 98/7/EY, EYVL L 101, 1.4.1998.
(78) ETSK:n lausunto ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä, 17. heinäkuuta 2003 (EUVL C 234, 30.9.2003). ETSK toteaa lausunnossa näkemyksenään, ettei se hyväksy tehtyä ehdotusta eikä myöskään direktiiviä 87/102/ETY. Komitea on huolestunut etenkin sisämarkkinoiden kehittämisestä ja siitä, että kuluttajansuoja nousee esiin vain silloin, kun sillä voidaan edistää luotontarjonnan vapaan liikkuvuuden kehittämistä. Se ei siis ole tavoite sinänsä, vaan ainoastaan sisämarkkinoiden kehittämisen väline.
(79) Tässä yhteydessä on syytä palauttaa mieliin yhä hyvin ajankohtaiset asiakirjat: komission tiedonanto ja ETSK:n 24. huhtikuuta 2002 antama oma-aloitteinen lausunto, jonka esittelijä oli Manuel Ataíde Ferreira, EYVL C 149, 21.6.2002, sekä useat komission ja kansallisten kuluttajajärjestöjen järjestämät aihetta käsitelleet tilaisuudet.
(80) Komission suositus N:o 87/598/ETY elektronisiin maksuihin liittyvistä eurooppalaisista menettelytavoista (EYVL L 365, 24.12.1987) ei riitä suojaamaan kuluttajien oikeuksia tässä asiassa.
(81) Komission tiedonannosta maksualan uudesta oikeudellisesta kehyksestä sisämarkkinoilla (KOM(2003) 718 lopullinen) laadittu ETSK:n lausunto, jonka esittelijä oli Guido Ravoet (30. kesäkuuta 2004).
(82) KOM(2004) 91 lopullinen, 12. maaliskuuta 2004 sekä asiakirjasta valmisteilla oleva ETSK:n lausunto, jonka esittelijät ovat Daniel Retureau ja Ann Davison.
(83) KOM(2004) 341 lopullinen sekä asiakirjaa koskeva ETSK:n lausunto, jonka esittelijänä toimii tämän lausunnon esittelijä.
(84) Ks. komission tiedonanto Euroopan sopimusoikeudesta (KOM(2001) 398 lopullinen, 11. heinäkuuta 2001) ja ETSK:n lausunto, jonka esittelijä oli Daniel Retureau, (EYVL C 241, 7.1.2002).
(85) Ks. oma-aloitteinen lausunto vakuutussopimuksista (INT/202), jonka esittelijänä toimii tämän lausunnon esittelijä.
(86) Direktiivi 1999/44/EY, annettu 25. toukokuuta 1999, EYVL L 171, 7.7.1999.
(87) ETSK:n lausunto CES 743/94, 1. kesäkuuta 1994, esittelijä Georges Proumens (EYVL C 295, 22.10.1994).
(88) Tämänsuuntaisia mietteitä esitettiin jo komission erinomaisessa vihreässä kirjassa (KOM(93) 509 lopullinen, 15. marraskuuta 1993). Sittemmin annettu direktiivi ei kuitenkaan ollut vihreän kirjan hengen mukainen.
(89) KOM(2001) 531 lopullinen. Ks. ETSK:n lausunto CES 344/2002, esittelijä Ann Davison (EYVL C 125, 27.5.2002).
(90) ETSK:n 28. tammikuuta 2004 antama lausunto, esittelijä Bernardo Hernández Bataller (EUVL C 108, 30.4.2004).
(91) ETSK:n lausunto (EYVL C 221, 17.9.2002, esittelijä Dimitrios N. Dimitriadis) komission ehdotuksesta asetukseksi (KOM(2001) 546, lopullinen, 2. lokakuuta 2001)
(92) Kyselyyn vastanneista 71 % katsoi, että vireillepano-oikeutta koskevia mekanismeja on nykyisin olemassa, ja vain 29 % vastasi, ettei erityisiä mekanismeja ole. 58 % katsoi mekanismien olevan tarkoituksenmukaisia ja 35 % piti niitä jokseenkin tehottomina.
(93) Direktiivi 98/27/EY, annettu 19. toukokuuta 1998 (EYVL L 166, 11.6.1998), ja sen voimassa oleva konsolidoitu toisinto (KOM(2003) 241 lopullinen, 12. toukokuuta 2003).
(94) Kyselyyn vastanneista 73 % totesi, ettei kuluttajajärjestöjä ole vapautettu oikeudenkäyntikuluista.
(95) ETSK:n lausunto (EUVL C 85, 8.4.2003, esittelijä Henri Malosse) vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa koskevasta vihreästä kirjasta (KOM(2002) 196 lopullinen, 19. huhtikuuta 2002). ETSK odottaa, että vihreän kirjan jatkona julkaistaan kertomus tuomioistuinten ulkopuolisten elinten eurooppalaisen verkoston (EEJ-NET:n) toiminnasta. Komitea korostaa kuitenkin jo tässä vaiheessa, että verkoston toimivuutta on parannettava.
(96) Kyselyyn vastanneista 78 % katsoi, että vaihtoehtoisia riitojenratkaisujärjestelmiä on olemassa, ja 33 % vastasi kielteisesti.
(97) Suositus 98/257/EY, 30. toukokuuta 1998, tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista, EYVL L 115, 17.4.1998 ja suositus 2001/310/EY, 4. huhtikuuta 2001, EYVL L 109, 19.4.2001.
(98) Neuvoston asiakirja 9179/99 + corr. 1-99/0806 CNS. ETSK:n lausunto (EYVL C 75, 15.3.2000), esittelijä Guido Ravoet. Nykyinen asetus (EYVL L 160, 30.6.2000, s. 1), on annettu kyseisen asiakirjan pohjalta.
(99) Asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL L 12, 16.1.2001).
(100) KOM(2003) 427 lopullinen, 22. heinäkuuta 2003.
(101) KOM(2002) 654 lopullinen, josta annetun ETSK:n lausunnon (CESE 88/2004, EUVL C 108, 30.4.2004) esittelijänä toimi tämän lausunnon esittelijä.
(102) KOM(2001) 705 lopullinen, 22. marraskuuta 2001, josta annetun ETSK:n lausunnon (EYVL C 36, 8.2.2002) esittelijänä toimi Manuel Ataíde Ferreira.
(103) Lausunto aiheesta ”Kuluttajapoliittinen strategia vuosiksi 2002–2006” (26. helmikuuta 2003, EUVL C 95, 23.4.2003, esittelijä Ann Davison). Lausunto aiheesta ”Kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitusta koskevat yleiset puitteet vuosille 2004–2007” (EUVL C 234, 30.9.2003, esittelijä Bernardo Hernández Bataller).
LIITE
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon
Seuraava muutosehdotus hylättiin, mutta se sai tuekseen yli neljänneksen annetuista äänistä:
Kohta 12.5
Lisätään painopisteluetteloon seuraavaa:
”— |
mahdollisuus selvitellä kotimaan ulkopuolella ilmeneviä kuluttajan oikeuksien suojeluun liittyviä ongelmia oman maan kielellä ja oman maan kuluttaja-asiamiehen välityksellä.” |
Perustelu
Nykyisin kuluttajan on vaikea pitää kiinni oikeuksistaan toisessa EU-valtiossa (esim. jos latvialainen katsoo kuluttajan oikeuksia loukatun Alankomaissa tai alankomaalainen Latviassa). Syynä ovat kielimuuri ja menettelyihin liittyvien esteiden puutteellinen tuntemus.
Äänestystulos
23 puolesta
43 vastaan
3 pidättyi äänestämästä