15.1.2011 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 13/30 |
Kanne 3.11.2010 — Ranska v. komissio
(Asia T-516/10)
()
2011/C 13/59
Oikeudenkäyntikieli: ranska
Asianosaiset
Kantaja: Ranskan tasavalta (asiamiehet: E. Belliard, G. de Bergues ja B. Cabouat)
Vastaaja: Euroopan komissio
Vaatimukset
— |
on kumottava varainhoitoa koskevien oikaisujen soveltamisesta yhteisöaloiteohjelmalle CCI 2000.FR.060.PC.001 (Ranska — LEADER+) myönnettyyn EMOTR:n ohjausosaston tukeen 23.8.2010 tehty komission päätös C(2010) 5724 lopullinen |
— |
komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. |
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Kantaja vaatii kannekirjelmällään kumottavaksi varainhoitoa koskevien oikaisujen soveltamisesta yhteisöaloiteohjelmalle CCI 2000.FR.060.PC.001 (Ranska — LEADER+) myönnettyyn EMOTR:n ohjausosaston tukeen 23.8.2010 tehdyn komission päätöksen C(2010) 5724 lopullinen. Mainitun päätöksen mukaan EMOTR:n ohjausosaston tukea, jota on myönnetty 7.8.2001 tehdyn komission päätöksen C(2001) 2094 nojalla Leader+-yhteisöaloiteohjelman mukaisille menoille Ranskassa, vähennetään 7 437 217,61 eurolla.
Kantaja katsoo pääasiallisesti, että riidanalainen päätös on kumottava sillä perusteella, että komissio on tulkinnut ja soveltanut virheellisesti asetuksen N:o 1260/1999 (1) 9 artiklan l alakohtaa ja 32 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa. Kantajan mukaan nimittäin komissio on katsonut, että paikallistoimintaa harjoittavat ryhmät ovat Leader+-yhteisöaloiteohjelman lopullisia edunsaajia. Kantajan mukaan mainitun ohjelman lopullisia edunsaajia eivät kuitenkaan ole paikallistoimintaa harjoittavat ryhmät vaan hankkeiden toteuttajat. Kantaja katsoo näin ollen, että toisin kuin komissio väittää, komissio ei ole joutunut rahoittamaan ennakolta Leader+-ohjelman lopullisten edunsaajien menoja.
Kantaja väittää toissijaisesti, että riidanalainen päätös on kumottava, sillä komissio on loukannut luottamuksensuojan periaatetta. Kantaja nimittäin katsoo, että koska komissio ei tehnyt päätelmiä huhtikuussa 2005 suoritetusta tarkastuksesta eikä sitten keskeyttänyt kyseessä olevia menoja, se antoi toiminnallaan ymmärtää Ranskan viranomaisille, että komissio ei kyseenalaista näiden viranomaisten tulkintaa paikallistoimintaa harjoittavien ryhmien roolista ja että näiden viranomaisten hallinnointijärjestelmässä, joka koski menojen ilmoittamista, ei missään tapauksessa ollut sellaisia vakavia puutteita, jotka olisivat tehneet varainhoitoa koskevan oikaisun perustelluksi.
Kantaja toteaa vieläkin toissijaisemmin, että riidanalainen päätös on kumottava, sillä komission olisi pitänyt tehdä määrältään pienempi varainhoitoa koskeva oikaisu. Ensinnäkin komissio on tehnyt virheen siinä laskentaperustan määrässä, joka on otettava huomioon 5 prosentin suuruisen varainhoitoa koskevan oikaisun laskemiseksi. Toiseksi komissio on rikkonut asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan 3 kohtaa, koska sen tekemä varainhoitoa koskeva oikaisu ei ole oikeassa suhteessa havaittujen puutteiden taloudellisiin vaikutuksiin.
(1) Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1).