Tiivistelmä
Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulut – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Huomioon otettavat seikat
(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohta; virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artikla)
Yhteisön tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia vahvistamaan asianosaisten omille asianajajilleen maksamia oikeudenkäyntikuluja vaan yksilöimään määrän, johon saakka nämä oikeudenkäyntikulut voidaan periä asianosaiselta, joka velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kun ne antavat ratkaisun oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevasta vaatimuksesta, ne eivät ota huomioon kansallista tariffia, jossa vahvistetaan asianajajien palkkiot, eivätkä mahdollista sopimusta, joka on tehty tältä osin asianomaisen ja sen toimihenkilöiden tai neuvonantajien välillä.
Koska tariffeja koskevat yhteisön säännökset puuttuvat, yhteisön tuomioistuinten on arvioitava vapaasti asiaan liittyviä tietoja sekä otettava huomioon riidan kohde ja luonne, sen merkitys yhteisön oikeuden kannalta sekä asiaan liittyvät vaikeudet, sen työn laajuus, jota riita-asian käsittely on voinut edellyttää sen toimihenkilöiltä tai neuvonantajilta, jotka ovat osallistuneet siihen, ja taloudelliset intressit, joita riita on edustanut asianosaisille. Yhteisöjen tuomioistuimen on otettava työn laajuuden osalta huomioon työtuntien kokonaismäärä, joka objektiivisesti arvioiden on ollut välttämätön riita-asian käsittelemiseksi.
(ks. 24, 25 ja 28 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑290/04 DEP, Kaysersberg v. komissio, 30.10.1998 (Kok., s. II‑4105, 20 kohta); asia T‑182/00 DEP, Pannella v. parlamentti, 9.9.2002, 29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T‑171/00 DEP, Spruyt v. komissio, 20.11.2002 (Kok. H., s. I‑A‑225 ja II‑1127, 25, 26 ja 29 kohta) sekä yhdistetyt asiat T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP ja T‑109/99 DEP, De Nicola v. EIP, 8.7.2004 (Kok. H., s. I‑A‑219 ja II‑973, 32 kohta)