Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2013/36/EU ja 2009/110/EY muuttamisesta ja direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */
PERUSTELUT 1. Ehdotuksen tausta Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Euroopan
sähköisten maksujen markkinat tarjoavat erinomaisia innovointimahdollisuuksia. Kuluttajat ovat jo muuttaneet tuntuvasti
maksutottumuksiaan viime vuosien aikana. Luotto-
ja maksukorttimaksujen määrän jatkuvan kasvun lisäksi sähköisen kaupankäynnin
yleistyminen ja älypuhelinten suosion lisääntyminen ovat viitoittaneet tietä
uusien maksuvälineiden ilmaantumiselle. Markkinoiden
paremmasta yhdentymisestä ja pirstaleisuuden vähenemisestä tällä alalla
Euroopan tasolla saatavat hyödyt ovat mittavia. Tämä
ehdotus mahdollistaa sen, että kuluttajat ja kauppiaat voivat saada täyden
hyödyn sisämarkkinoiden tarjoamista eduista, erityisesti sähköisen
kaupankäynnin alalla. Ehdotuksen tarkoituksena
on edistää EU:n laajuisten markkinoiden kehittämistä sähköisille maksuille,
jotta kuluttajat, vähittäiskauppiaat ja muut markkinatoimijat voisivat hyötyä
täysimääräisesti EU:n sisämarkkinoiden tarjoamista eduista Eurooppa 2020
-strategian ja digitaalistrategian mukaisesti. Markkinoiden
yhdentymisen eteneminen on yhä tärkeämpää maailman siirtyessä fyysisten
kauppapaikkojen lisäksi kohti digitaalitaloutta. Tämän
tavoitteen saavuttamiseksi sekä kilpailun, tehokkuuden ja innovaatiotoiminnan
lisäämiseksi sähköisten maksujen alalla olisi varmistettava, että alan
oikeudellinen tilanne on selkeä ja toimintaedellytykset tasapuoliset, mikä
mahdollistaa maksupalvelunkäyttäjien kustannus- ja hintatasojen lähentämisen
sekä maksupalveluvalikoiman laajentamisen ja muuttamisen avoimemmaksi,
helpottaa innovatiivisten maksupalveluiden tarjoamista ja antaa takeet siitä,
että maksupalvelut ovat turvallisia käyttää ja avoimia. Nämä
tavoitteet voidaan saavuttaa ajantasaistamalla ja täydentämällä maksupalveluita
koskevaa nykyistä kehystä, laatimalla
vähittäismaksujen avoimuutta, innovatiivisuutta ja turvallisuutta lisääviä
sääntöjä sekä yhdenmukaistamalla kansallisia sääntöjä siten, että painopiste on
kuluttajien perustelluissa tarpeissa. Tämän
toteuttamiseksi ehdotetaan teknologisesti riippumattomia toimenpiteitä, jotka
pysyvät tarkoituksenmukaisina huolimatta siitä, että maksupalvelut kehittyvät
koko ajan. Tähän
ehdotukseen on myös otettu tällä ehdotuksella kumottava Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2007/64/EY (nk. maksupalveludirektiivi)[1], joka tarjoaa perustan
yhdenmukaistetulle oikeudelliselle kehykselle yhdennettyjen maksumarkkinoiden
luomista varten. Näin tasapuolistetaan toimintaedellytyksiä ja parannetaan
nykyisen maksujärjestelmän saatavuutta kaikkien sidosryhmien kannalta. Ajankohtana,
jona maksulaitosten (jotka kuuluvat maksupalveludirektiivin soveltamisalaan) ja
sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden (jotka kuuluvat Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivin 2009/110/EY[2]
eli toisen sähköistä rahaa koskevan direktiivin soveltamisalaan) välinen raja
muuttuu yhä häilyvämmäksi teknologian ja liiketoimintamallien lähentymisen
myötä, olisi suotavaa nykyaikaistaa digitaalisia maksuja koskeva kehys
kokonaisuudessaan, mikä merkitsee sekä edellä mainittujen toimijaryhmien että
niitä koskevien säädösten sulauttamista toisiinsa. Tämä
edellyttäisi kuitenkin sähköistä rahaa koskevan direktiivin
uudelleentarkastelua sen varmistamiseksi, että sääntelykehys säilyy
johdonmukaisena. Se, että monet jäsenvaltiot
ovat viivytelleet sähköistä rahaa koskevan direktiivin saattamisessa osaksi
kansallista lainsäädäntöään, on kuitenkin valitettavasti aiheuttanut sen, ettei
kyseisen direktiivin soveltamisesta ole saatu riittävästi kokemusta, jotta sitä
voitaisiin arvioida yhdessä maksupalveludirektiivin kanssa ja jotta
uudelleentarkastelusta voitaisiin saada synergiaetuja.
Direktiiviä 2009/110/EY aiotaan tarkastella uudelleen vuonna 2014. Yleinen tausta EU:n
vähittäismaksumarkkinat ovat kehittyneet ja yhdentyneet merkittävästi 12 viime
vuoden aikana maksuja koskevan nykyisen sääntelykehyksen ja säännöstön myötä. Maksupalveludirektiivillä,
rajatylittäviä maksuja koskevalla asetuksella (EY) N:o 924/2009[3] ja toisella sähköistä rahaa
koskevalla direktiivillä luotu lainsäädäntökehys on jo edistänyt tuntuvasti
Euroopan vähittäismaksumarkkinoiden yhdentymistä. Tätä
kehitystä vauhditettiin edelleen SEPAan siirtymiselle asetettua määräaikaa
koskevalla asetuksella (EU) N:o 260/2012[4],
jossa vahvistettiin määräajat siirtymiselle yleiseurooppalaisiin tilisiirtoihin
ja suoraveloituksiin, jotka korvaavat rajatylittävissä ja kansallisissa
euromaksuissa käytetyt kansalliset järjestelmät EU:ssa (euroalueella 1.
helmikuuta 2014). Tätä sääntelykehystä
täydennetään Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöllä ja komission
päätöksillä, jotka liittyvät kilpailulainsäädännön soveltamiseen
vähittäismaksualalla. Vähittäismaksumarkkinat
ovat erittäin dynaamiset, ja niiden innovaatiotoiminta on ollut viime vuosien
aikana hyvin nopeatahtista. Samaan aikaan maksumarkkinoilla on tärkeitä aloja,
erityisesti korttimaksut ja uudet maksuvälineet, kuten verkko- ja
mobiilimaksut, jotka ovat usein edelleen pirstoutuneet kansallisten rajojen
mukaan, mikä vaikeuttaa innovatiivisten ja helppokäyttöisten digitaalisten maksupalveluiden
tehokasta kehitystä sekä kuluttajien ja vähittäiskauppiaiden mahdollisuutta
käyttää tarkoituksenmukaisia ja turvallisia maksutapoja (luottokortit
muodostavat mahdollisesti poikkeuksen tästä) koko Euroopassa tehdäkseen
hankintoja yhä laajemmasta tavara- ja palveluvalikoimasta. Näiden markkinoiden viimeaikainen kehitys on tuonut
esiin myös tiettyjä puutteita maksuja koskevassa nykyisessä oikeudellisessa
kehyksessä sekä markkinahäiriöitä kortti-, verkko- ja mobiilimaksujen
markkinoilla. Tällä ehdotuksella pyritään poistamaan nämä puutteet ja häiriöt. EU:n
lainsäädäntökehyksen ja erityisesti maksupalveludirektiivin uudelleentarkastelu
sekä vuonna 2012 järjestetty kuuleminen komission vihreästä kirjasta
”Yhdentyneet eurooppalaiset markkinat kortti-, verkko- ja mobiilimaksuille”[5] ovat osoittaneet, että
tarvitaan jatkotoimenpiteitä ja sääntelyuudistuksia, kuten
maksupalveludirektiiviin tehtäviä mukautuksia, jotta maksuja koskeva
lainsäädäntökehys vastaisi paremmin tehokkaiden eurooppalaisten maksumarkkinoiden
tarpeita ja edistäisi täysipainoisesti kilpailua, innovaatiotoimintaa ja
turvallisuutta lujittavan maksuympäristön luomista. Vuonna
2012 annetussa komission tiedonannossa ”Toinen sisämarkkinoiden
toimenpidepaketti – Yhdessä uuteen kasvuun”[6]vähittäismaksuja
koskevan lainsäädäntökehyksen nykyaikaistaminen yksilöidään yhdeksi keskeisistä
toimista, joilla voidaan saada aikaan uutta kasvua ja innovaatiotoimintaa.
Maksupalveludirektiivin tarkistaminen ja korttimaksuista veloitettavia
monenvälisiä toimitusmaksuja koskevan lainsäädäntöehdotuksen laatiminen
määriteltiin yhdeksi komission avaintoimista vuodeksi 2013. Voimassa olevat
aiemmat säännökset Tämä
ehdotus on osa maksupalveluita koskevaa laajempaa
lainsäädäntötoimenpidepakettia. Sillä
täydennetään ja nykyaikaistetaan EU:n maksupalveluita koskevaa voimassa olevaa
lainsäädäntökehystä ja erityisesti seuraavia säädöksiä: –
direktiivi 2007/64/EY, jolla luotiin
yhdenmukaistettu lainsäädäntökehys maksujen nopeuttamiseksi ja helpottamiseksi
koko EU:ssa, maksujärjestelmiä koskevan kilpailun vauhdittamiseksi ja
mittakaavaetujen helpottamiseksi. Sillä helpotettiin myös yhtenäisen
euromaksualueen (SEPA) operatiivista toteutusta; –
asetus (EY) N:o 924/2009 rajatylittävistä maksuista
sekä asetuksen (EY) N:o 2560/2001 kumoamisesta ja sen soveltamisalan
laajentamisesta suoraveloituksiin. Mainitulla asetuksella poistettiin erot
maksupalvelunkäyttäjiltä veloitetuissa palvelumaksuissa Euroopan unionissa
suoritettavien kansallisten ja rajatylittävien euromääräisten maksujen osalta.
Asetusta sovelletaan kaikkiin sähköisesti käsiteltäviin maksuihin; –
asetus (EU) N:o 260/2012, jolla vahvistettiin
määräajat siirtymiselle yleiseurooppalaisiin tilisiirtoihin ja
suoraveloituksiin sekä korvattiin rajatylittävissä ja kansallisissa euromaksuissa
Euroopan unionin alueella käytetyt kansalliset järjestelmät; –
sähköistä rahaa koskeva direktiivi 2009/110/EY,
joka tarjoaa oikeudellisen kehyksen sähköisen rahan liikkeeseenlaskulle ja
lunastamiselle; kyseisellä direktiivillä yhdenmukaistettiin sähköisen rahan
liikkeeseenlaskijoita koskevat vakavaraisuussäännöt maksupalveludirektiivin
mukaisten maksulaitoksia koskevien vaatimusten kanssa; –
asetus (EY) N:o 1781/2006, jossa vahvistettiin
säännöt, joilla maksupalveluntarjoajat velvoitetaan lähettämään maksajaa
koskevat tiedot koko maksuketjun läpi rahanpesun ja terrorismin rahoituksen
ehkäisemiseksi, tutkimiseksi ja havaitsemiseksi. Lainsäädäntökehyksen
lisäksi monissa Euroopan ja jäsenvaltioiden tasolla toteutetuissa
kilpailumenettelyissä on puututtu maksumarkkinoilla havaittuihin
kilpailunvastaisiin käytäntöihin. Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin
tavoitteisiin Ehdotuksen
tavoitteet ovat kaikilta osin EU:n politiikan ja tavoitteiden mukaisia. Ehdotuksella parannetaan maksupalveluiden ja
yleisemmin ottaen tavaroiden ja palveluiden sisämarkkinoiden toimintaa
innovatiivisten, tehokkaiden ja turvallisten maksuvälineiden avulla. Tämä helpottaa taloudellisia toimia unionissa ja
edistää siten Eurooppa 2020 ‑strategian laajempien tavoitteiden
saavuttamista ja uutta kasvua. Tämä ehdotus
tukee lisäksi EU:n politiikkaa muilla aloilla, kuten tietosuoja, hallinnolliset
seuraamukset, rahanpesun torjunta ja terrorismin rahoittamisen estäminen, ja
erityisesti seuraavilla aloilla: –
Euroopan digitaalistrategiaa[7] koskevat komission
lainsäädäntöaloitteet, joiden tarkoituksena on saattaa loppuun digitaaliset
sisämarkkinat, ja erityisesti lainsäädäntöehdotus sähköisestä tunnistamisesta
ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla[8], ehdotus toimenpiteistä
yhteisen korkeatasoisen verkko- ja tietoturvan varmistamiseksi koko unionissa[9] ja tiedonannossa
”Johdonmukainen kehys luottamuksen lisäämiseksi sähköisen kaupankäynnin ja
verkkopalvelujen digitaalisiin yhtenäismarkkinoihin”[10] yksilöidyt keskeiset
tavoitteet; –
komission toimet kilpailun lisäämiseksi
vahvistamalla kaikkia markkinatoimijoita koskevat velvoitteet, oikeudet ja
mahdollisuudet ja helpottamalla maksupalvelujen tarjoamista yli rajojen; –
samanaikaisesti ja tiiviisti koordinoituna tämän
ehdotuksen kanssa valmisteltava komission lainsäädäntöehdotus korttipohjaisista
maksutapahtumista veloitettavista toimitusmaksuista ja tiettyjen kilpailua
rajoittavien liiketoimintasääntöjen ja ‑käytäntöjen käytöstä; –
kuluttajan oikeuksia koskeva direktiivi 2011/83/EY[11], jonka tarkoituksena on edistää
todellisia elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiä sisämarkkinoita ja
saada aikaan asianmukainen tasapaino kuluttajansuojan korkean tason ja
yritysten kilpailukyvyn välillä rajoittaen samalla kauppiaiden harkintavaltaa
maksuvälineiden käytöstä veloitettavien maksujen lisäämisessä kustannuksiin. 2. Sidosryhmien kuuleminen ja
vaikutusten arviointi Sidosryhmien kuuleminen Euroopan komissio
julkaisi 11. tammikuuta 2012 vihreän kirjan ”Yhdentyneet eurooppalaiset
markkinat kortti-, verkko- ja mobiilimaksuille”[12], minkä jälkeen järjestettiin
laaja julkinen kuuleminen. Komissio sai yli 300 vastausta viranomaisilta,
kansalaisyhteiskunnalta, yritysten etujärjestöiltä ja eri alojen yrityksiltä,
jotka edustivat hyvin monenlaisia sidosryhmiä. Lisäksi saatiin kommentteja,
kirjallisia kannanottoja ja lausuntoja kuulemismenettelyn ulkopuolella. Sidosryhmiltä saatu
kattava palaute[13]
sisälsi tärkeää tietoa viimeaikaisesta kehityksestä ja maksuja koskevaan
voimassa olevaan lainsäädäntökehykseen mahdollisesti edellytettävistä
muutoksista. Julkiseen kuulemiseen, joka järjestettiin 4. toukokuuta 2012,
osallistui noin 350 sidosryhmää. Euroopan
parlamentti hyväksyi 20. marraskuuta 2012 päätöslauselman yhdentyneistä
eurooppalaisista markkinoista kortti-, verkko- ja mobiilimaksuille”[14]. Päätöslauselmassa
tunnustetaan vihreässä kirjassa yksilöidyt tavoitteet ja yhdentymistä
haittaavat esteet ja vaaditaan lainsäädäntötoimia korttimaksuihin liittyvillä
eri aloilla. Samalla ehdotetaan, että verkko- ja mobiilimaksujen aloilla olisi
noudatettava suurempaa varovaisuutta kyseisten markkinoiden vähäisemmän
kypsyyden vuoksi. Lisäksi päätöslauselmassa kehotetaan jatkamaan yhtenäisen
euromaksualueen (SEPA) hallintomallin uudistamista. Kuulemisen tulokset
osoittivat, että voimassa olevaan lainsäädäntökehykseen tarvitaan mittavia
sääntelymukautuksia Euroopan maksumarkkinoiden tehostamiseksi ja kilpailua,
innovaatiotoimintaa ja turvallisuutta lisäävän maksuympäristön edistämiseksi. Asiantuntijatiedon käyttö Maksupalveludirektiivin
ja sisämarkkinoilla suoritettavia rajatylittäviä maksuja koskevan asetuksen
uudelleentarkastelun sekä molempien säädösten mahdollisen tarkistamistarpeen
osalta komissio päätti toteuttaa lisätoimia, jotta alalta saataisiin näyttöä ja
eri sidosryhmät saataisiin tiiviisti mukaan hankkeeseen. Prosessi,
jossa komissio tarkasteli uudelleen maksupalveludirektiivin ja rajatylittäviä
maksuja koskevan asetuksen vaikutuksia, perustui kahteen komission ulkopuolella
teetettyyn tutkimukseen. Komissio sai tutkimuksista kattavan käsityksen
maksupalveludirektiivin taloudellisista ja oikeudellisista seurauksista.
Tipik-yrityksen konsulttien toteuttamassa ensimmäisessä tutkimuksessa arvioitiin
maksupalveludirektiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevien
lakisääteisten vaatimustenmukaisuusvelvoitteiden noudattamista 27 jäsenvaltiossa.[15] London Economics ja iff
toteuttivat yhteistyössä PaySysin kanssa vuoden 2012 aikana toisen tutkimuksen,
jossa arvioitiin maksupalveludirektiivin vaikutuksia sisämarkkinoilla
tarjottaviin maksupalveluihin ja rajatylittäviä maksuja koskevan asetuksen
soveltamista yhteisössä. Lisäksi jäsenvaltioilta ja asianomaisilta
markkinatoimijoilta kerättiin palautetta maksupolitiikan alaa edustavien
komission neuvoa-antavien komiteoiden kautta, toisin sanoen (EU-maiden
edustajista koostuvan) maksukomitean ja (sekä tarjonta- että kysyntäpuolen
edustajista koostuvan) maksujärjestelmämarkkinoiden asiantuntijaryhmän kautta.
Komissio kuuli tarvittaessa myös muita asianomaisia sidosryhmiä tietyistä
erityisaiheista. Vaikutusten arviointi Komissio
toteutti vaikutusten arvioinnin[16],
jossa se arvioi yhdentyneiden eurooppalaisten maksumarkkinoiden puuttumisesta
mahdollisesti aiheutuvia seurauksia. Tarkasteltavina olivat erityisesti
seuraavat ongelmatekijät: –
Jäsenvaltiot soveltavat voimassa olevia sääntöjä
epäjohdonmukaisesti monien eri vaihtoehtojen ja usein hyvin yleisluonteisten
soveltamisperusteiden vuoksi. Erityisesti tietyt maksupalveludirektiivissä
säädetyt poikkeukset vaikuttavat liian yleisiltä tai vanhentuneilta suhteessa
markkinakehitykseen. Lisäksi poikkeusten tulkintatavoissa on suuria eroja.
Soveltamisala on hajanainen myös silloin, kun on kyse maksuista, jotka
suoritetaan osittain ETA:n ulkopuolella, ja maksuista, jotka ovat EU:n
ulkopuolisten valuuttojen määräisiä. Tämä aiheuttaa markkinoiden jatkuvaa
pirstaleisuutta, sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöä ja kilpailun
vääristymistä. –
Tietyt uudet internetpalveluntarjoajat, kuten
ulkopuoliset palveluntarjoajat, jotka tarjoavat verkkopankkipalveluihin
perustuvia maksutoimeksiantopalveluita, toimivat oikeudellisessa tyhjiössä. Nämä
palvelut tarjoavat käyttökelpoisen ja usein edullisemman vaihtoehtoisen
maksutavan korttimaksuille, ja ne ovat houkutteleva vaihtoehto myös
kuluttajille, joilla ei ole maksukortteja. Useimmat näistä
palveluntarjoajista ovat nykyisin tämänhetkisen lainsäädäntökehyksen
soveltamisalan ulkopuolella, koska niillä ei ole missään vaiheessa hallussaan
varoja. Tähän oikeudelliseen tyhjiöön liittyy riski innovaatiotoiminnan
estymisestä ja asianmukaisten markkinoillepääsyn edellytysten puuttumisesta. –
Eri maksutapoja (kortti-, verkko- ja mobiilimaksut)
ei ole standardoitu, eivätkä ne ole myöskään yhteentoimivia varsinkaan rajatylittävällä
tasolla, vaikkakin tässä on vaihtelua. EU:n vähittäismaksumarkkinoiden heikot
hallintojärjestelyt pahentavat tilannetta entisestään. –
Veloituskäytännöissä (kauppiaiden käyttämän tietyn
maksuvälineen osalta) on eroja ja epäyhtenäisyyttä jäsenvaltioiden välillä
(noin puolet EU:n jäsenvaltioista sallii ja puolet kieltää lisämaksujen
veloittamisen), mikä aiheuttaa hämmennystä kuluttajien keskuudessa heidän
tehdessään ostoksia ulkomailla tai internetissä ja luo lisäksi epätasapuoliset
toimintaedellytykset. –
Monet kilpailua rajoittavat liiketoimintasäännöt ja
-käytännöt vääristävät kilpailua maksukorttien alalla (monenvälisten
toimitusmaksujen sekä niiden sääntöjen osalta, jotka koskevat kauppiaiden
valinnanmahdollisuutta ja joustoa suhteessa korttimaksujen hyväksymiseen). Edellä kuvaillut
ongelmat vaikuttavat kuluttajiin, kauppiaisiin, uusiin maksupalveluntarjoajiin
ja koko maksupalvelumarkkinoihin. Vaikutusten arvioinnissa parhaaksi katsottuja
toimintavaihtoehtoja nykytilanteen parantamiseksi i) helpottamalla tasapuolisen
kilpailutilanteen luomista vakiintuneiden ja uusien kortti-, verkko- ja
mobiilimaksupalveluiden tarjoajien välille, ii) lisäämällä maksuvälineiden
tehokkuutta, avoimuutta ja valinnanvaraa maksupalvelunkäyttäjien (kuluttajien
ja kauppiaiden) kannalta ja iii) varmistamalla viimeksi mainituille korkea
suojataso olivat maksupalveludirektiivin osalta seuraavat: –
SEPA-hankkeen vauhdittaminen ja kaikkien
sidosryhmien ottaminen aktiivisemmin mukaan vähittäismaksupolitiikan
suunnitteluun ja harjoittamiseen (hallinto); –
standardoinnin helpottaminen asianmukaisen
hallintokehyksen ja eurooppalaisten standardointijärjestöjen tiiviimmän
osallistumisen avulla (standardointi); –
oikeusvarmuuden turvaaminen korttipohjaisista
maksuista veloitettavien toimitusmaksujen alalla ja tilanteen selkiyttäminen
nykyisten ja tulevien korttipohjaisten maksualoitteiden kannalta hyväksyttävän
liiketoimintamallin osalta (toimitusmaksut); –
markkinavääristymiä ja kilpailun rajoittumista
maksukorttien alalla aiheuttavien liiketoimintasääntöjen poistaminen käytöstä
(toimitusmaksuja koskevat rinnakkaistoimenpiteet); –
jäsenvaltioiden noudattamien lisämaksujen
veloittamiskäytäntöjen yhdenmukaistaminen toimitusmaksuja koskevien
sääntelypäätösten mukaisesti (toimitusmaksuja koskevat rinnakkaistoimenpiteet); –
kolmansien palveluntarjoajien, mukaan lukien
maksutoimeksiantopalveluiden tarjoajat, käytettävissä olevia varoja koskevien
tietojen saatavuusedellytysten määritteleminen (maksupalveludirektiivin
soveltamisala); –
lainsäädäntökehyksen soveltamisalan mukauttaminen
ja kehyksen johdonmukaisuuden parantaminen (maksupalveludirektiivin
soveltamisala); –
voimassa olevan maksupalveludirektiivin
täytäntöönpanon parantaminen (maksupalveludirektiiviä koskevat
hienosäätötoimenpiteet); –
maksupalvelunkäyttäjien oikeuksien lujittaminen ja
kuluttajien oikeuksien turvaaminen sääntelymuutosten kannalta
(maksupalveludirektiivin soveltamisala ja toimitusmaksuja koskevat
rinnakkaistoimenpiteet). Vaikutustenarviointilautakunta antoi
vaikutusten arvioinnista myönteisen lausunnon 20. maaliskuuta 2013
pidetyssä kuulemisessa. Asiakirjaan tehtiin useita lautakunnan suositusten
mukaisia muutoksia, jotka koskivat erityisesti seuraavia seikkoja: –
perustelut maksupalveludirektiivin tarkistamisen
kiireellisyydelle ja syyt, joiden vuoksi monenvälistä toimitusmaksua halutaan
säännellä lainsäädännöllä; –
vaikutusten esittelyn yksinkertaistaminen siten,
että varsinaisessa tekstissä keskitytään tarkastelemaan tärkeimpien
vaihtoehtojen vaikutuksia ja vähemmän merkitykselliset seikat siirretään
liitteisiin; –
eri vaihtoehtojen ja pakettien välisiä
riippuvuussuhteita koskevan selvityksen parantaminen. Tässä ehdotuksessa käsitellään suurinta osaa
ehdotetuista toimintavaihtoehdoista. Tämä koskee erityisesti
maksupalveludirektiiviin sisältyvien sääntöjen jo kattamia aloja, esimerkiksi
kolmansien markkinoillepääsyä, lisämaksujen veloittamista ja maksulaitoksia
koskevia sääntöjä. Muita toimenpiteitä, erityisesti monenvälisten
toimitusmaksujen ja rinnakkaistoimenpiteiden sääntelyä, käsitellään samaan
aikaan annettavassa erillisessä lainsäädäntöehdotuksessa. Joitakin edellä kuvailtuja toimenpiteitä olisi
käsiteltävä ilman lainsäädäntömenettelyä, esimerkiksi eurooppalaisissa
standardointijärjestöissä ja SEPA-hallintorakenteessa. Käytössä olevia SEPA-hallintojärjestelyitä,
mukaan lukien SEPA-neuvoston asema, on lujitettava. SEPA-neuvosto on tilapäinen
korkean tason hallintoelin, joka on perustettu komission ja Euroopan
keskuspankin yhteispuheenjohtajuuden puitteissa aluksi kolmen vuoden ajaksi
sidosryhmien ottamiseksi paremmin mukaan SEPA-hankkeeseen. Tätä varten
SEPA-neuvoston toimeksiantoa on täsmennettävä, sen koostumusta tarkasteltava
uudelleen ja tarjonta- ja kysyntäpuolen etujen välille on luotava parempi
tasapaino, jotta voidaan varmistaa, että SEPA-neuvosto antaa komissiolle
tehokkaita neuvoja SEPA-hankkeen tulevasta suuntaamisesta, ja jotta voidaan
helpottaa yhdennettyjen, kilpailukykyisten ja innovatiivisten
vähittäismaksumarkkinoiden luomista erityisesti euroalueelle. Komissio tekee
yhteistyötä Euroopan keskuspankin kanssa löytääkseen tarkoituksenmukaisia
tapoja kehittää SEPA-neuvoston tehtäviä, koostumusta ja puheenjohtajuutta sekä
parantaa sen hallintojärjestelyiden toimivuutta. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN
SISÄLTÖ Oikeusperusta Nyt esitettävä ehdotus perustuu
SEUT-sopimuksen 114 artiklaan. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate Sähköisten
vähittäismaksujen yhdentyneet EU:n markkinat edistävät Euroopan unionista
tehdyn sopimuksen 3 artiklan tavoitetta, jonka mukaan unioni toteuttaa sisämarkkinat.
Markkinoiden yhdentyminen on välttämätöntä, jotta Euroopan kansalaiset pystyvät
hyödyntämään kaikki saatavilla olevat edut. Näitä etuja ovat muun muassa
maksupalveluntarjoajien välisen kilpailun tiukentuminen ja
maksupalvelunkäyttäjien, erityisesti kuluttajien, valinnanvaran,
innovaatiotarjonnan ja suojan parantuminen. Yhdentyneet maksumarkkinat
helpottavat viime kädessä tavaroiden ja palveluiden tarjoamista valtioiden
rajojen yli ja edistävät siten aitojen sisämarkkinoiden luomista.
Maksupalveludirektiivin tarkistamisen taso on oikeassa suhteessa tähän mennessä
esille nousseisiin kysymyksiin. Direktiivi on edelleen yleisesti ottaen
tarkoituksenmukainen väline. EU:n lainsäädäntökehystä on kuitenkin kehitettävä
vähittäismaksuihin liittyvien uusimpien teknologisten ja liiketoimintaan
liittyvien kehitysnäkymien ottamiseksi huomioon. Kansallisten
rajojen yli ulottuviin verkkoihin perustuvat yhdentyneet maksumarkkinat
edellyttävät luonteensa puolesta unioninlaajuista lähestymistapaa, sillä
kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavien periaatteiden, sääntöjen, prosessien ja
standardien on oltava keskenään johdonmukaisia oikeusvarmuuden ja tasapuolisten
toimintaedellytysten turvaamiseksi kaikille asianomaisille markkinaosapuolille.
Markkinoiden nykyisten pirstoutuneisuuden vuoksi jäsenvaltioiden tasolla
toteutettavalla yksittäisellä toimella ei pystyttäisi saavuttamaan tavoitetta
yhdentyneiden ja tehokkaiden maksumarkkinoiden luomisesta sekä kotimaan että
rajatylittävälle tavara- ja palvelukaupalle. Tämä
lähestymistapa tukee yhtenäisen euromaksualueen (SEPA) vauhdittamista ja on
linjassa digitaalistrategian ja erityisesti digitaalisten sisämarkkinoiden
luomisen kanssa. Se edistää teknologista innovaatiotoimintaa sekä uutta kasvua
ja uusien työpaikkojen luomista, erityisesti sähköisen ja langattoman
kaupankäynnin aloilla. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Direktiivillä
on säädösehdotukseen liittyvän rahoitusselvityksen mukaiset
talousarviovaikutukset. 5. Lisätiedot Euroopan talousalue Ehdotettu
toimenpide koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa asiaa, minkä vuoksi
se on ulotettava koskemaan Euroopan talousaluetta. Selittävät asiakirjat Ehdotettu
uusi direktiivi sisältää useita mukautuksia voimassa olevaan direktiiviin ja
tiettyjä uusia velvoitteita jäsenvaltioille, joille on jätetty kohtuullinen
harkintavalta sen suhteen, miten ne saattavat kyseiset velvoitteet osaksi
kansallista lainsäädäntöään. Tämä koskee esimerkiksi uusia
turvallisuussäännöksiä. Tämän vuoksi jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan
selittäviä asiakirjoja täytäntöönpanosäädöksistä, joita ne aikovat antaa, jotta
komissio voi tunnistaa paremmin asiaa koskevat kansalliset toimenpiteet ja
valvoa direktiivin asianmukaista saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus Seuraavan
tiivistelmän tarkoituksena on helpottaa päätöksentekoprosessia esittelemällä
tärkeimmät muutokset verrattuna kumottavaan maksupalveludirektiiviin. 2 artikla – Soveltamisala: Direktiivin
soveltamisalaa ehdotetaan laajennettavaksi sekä maantieteellisen soveltamisalan
osalta että niiden valuuttojen osalta, joihin direktiiviä sovelletaan. 2 artiklan 1 kohta: Maksupalveludirektiivin
avoimuussäännöksiä ja tietojenantovaatimuksia sovelletaan myös kolmansiin
maihin suuntautuviin maksutapahtumiin, kun vain yksi maksupalveluntarjoajista
sijaitsee Euroopan unionissa (nk. one-leg-maksutapahtumat), niiden
maksutapahtuman osien suhteen, jotka toteutetaan Euroopan unionissa. 2 artiklan 2 kohta: Maksupalveludirektiivin
avoimuussäännökset ja tietojenantovaatimukset laajennetaan koskemaan kaikkia
valuuttoja eikä vain EU:n valuuttoja, kuten nykyisin. 3 artikla –
Soveltamisalan ulkopuolelle jäävä toiminta: Tässä
säännöksessä täsmennetään ja päivitetään nykyisen direktiivin säännöstä sen
soveltamisalan ulkopuolelle jäävästä toiminnasta. Kyseisessä säännöksessä
jätetään monia maksutoimintoja (ja maksuihin liittyviä toimintoja)
maksupalveludirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle: 3 artiklan b
alakohta: Kaupallista asiamiestä koskevaa poikkeusta
on muutettu siten, että sitä sovelletaan vain sellaisiin kaupallisiin
asiamiehiin, jotka toimivat joko maksajan tai maksunsaajan puolesta, eikä
niihin, jotka toimivat sekä maksajan että maksunsaajan puolesta. Nykyisen
maksupalveludirektiivin mukaista poikkeusta on käytetty yhä useammin
maksutapahtumissa, jotka sähköisen kaupankäynnin toimijat käsittelevät sekä
myyjän (maksunsaajan) että ostajan (maksajan) puolesta. Tällainen käyttö menee
poikkeuksen tarkoitusta pitemmälle, ja siksi poikkeuksen rajaamista oli
tarkennettava. 3 artiklan k
alakohta: Rajattua verkkoa koskevaa poikkeusta on
sovellettu yhä enenevässä määrin suuriin verkkoihin, joissa käsiteltävien
maksutapahtumien määrä on suuri ja joiden tuote- ja palveluvalikoimat ovat
laajat. Tämä menee selkeästi poikkeuksen alkuperäistä tarkoitusta pitemmälle,
minkä vuoksi suuri määrä maksuja jää sääntelykehyksen ulkopuolelle ja
säännellyt markkinatoimijat joutuvat heikompaan kilpailuasemaan. Uuden
määritelmän, joka noudattaa direktiivin 2009/110/EY mukaista rajallisten
verkkojen määritelmää, odotetaan pienentävän näitä riskejä. 3 artiklan
l alakohta: Nykyinen digitaalista sisältöä tai
televiestintää koskeva poikkeus määritellään uudelleen, sillä se rajataan
koskemaan ainoastaan maksupalveluita, jotka sähköisten viestintäverkkojen tai ‑palveluiden
tarjoajat, kuten esimerkiksi teletoiminnan harjoittajat, tarjoavat
oheispalveluina. Poikkeusta sovelletaan kolmansien toimittaman digitaalisen
sisällön tarjontaan tiettyjen tässä direktiivissä vahvistettujen kynnysarvojen
perusteella. Uudella määritelmällä pyritään varmistamaan tasapuoliset
toimintaedellytykset eri palveluntarjoajille ja täyttämään tehokkaammin
kuluttajansuojaan liittyvät tarpeet maksujen yhteydessä. Entisen 3 artiklan
o alakohdan poistaminen: Riippumattomien pankkiautomaattipalveluiden
tarjoajien tarjoamien pankkiautomaattipalveluiden jättäminen
maksupalveludirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle on johtanut sellaisten pankkiautomaattiverkostojen
luomiseen, joissa kuluttajilta on veloitettu korkeita maksuja pankkiautomaattinostoista.
Vaikuttaa siltä, että tämä sääntö on kannustanut pankkien omistamia olemassa
olevia pankkiautomaattiverkostoja perumaan nykyiset sopimussuhteensa muiden
maksupalveluntarjoajien kanssa voidakseen veloittaa korkeampia maksuja suoraan
kuluttajilta. Tämän vuoksi kyseinen poikkeus olisi poistettava. 9 artikla –
Suojaamista koskevat vaatimukset: Näitä vaatimuksia
yksinkertaistetaan ja maksupalveludirektiivin nojalla toimiluvan saaneisiin
maksulaitoksiin sovellettavia suojaamista koskevia vaatimuksia yhdenmukaistetaan
edelleen muun muassa kaventamalla jäsenvaltioiden nykyisiä mahdollisuuksia
rajoittaa suojaamista koskevia vaatimuksia ja vähentää mahdollisten
suojaamismenetelmien lukumäärää. Tarkoituksena on varmistaa tasapuoliset
toimintaedellytykset ja parantaa oikeusvarmuutta. 14 artikla –
Euroopan pankkiviranomaisen perustama yhteinen eurooppalainen sähköinen
yhteyspiste: Yhteisen sähköisen yhteyspisteen
tarkoituksena on lisätä toimiluvan saaneiden rekisteröityjen maksulaitosten
avoimuutta liittämällä kansalliset julkiset rekisterit yhteen unionin tasolla. 27 artikla –
Ehdot: Mahdollisuus käyttää ”kevyempää” järjestelmää
pienten maksulaitosten tapauksessa laajennetaan koskemaan suurempaa määrää
pieniä laitoksia, koska joillakin jäsenvaltioilla on kielteisiä kokemuksia
(kuten maksukyvyttömyys) pienistä maksupalveluntarjoajista, joiden toiminta
ylittää poikkeusjärjestelmässä sovellettavan nykyisen kynnysarvon.
Tarkoituksena on saavuttaa sopiva tasapaino, välttää tarpeettoman
sääntelyrasitteen aiheuttamista erittäin pienille laitoksille ja varmistaa,
että maksupalvelunkäyttäjien suojataso on riittävä. 29 artikla – Pääsy
maksujärjestelmiin: Tässä artiklassa täsmennetään
sääntöjä, jotka koskevat pääsyä maksujärjestelmiin, selkiyttämällä ehtoja,
jotka koskevat maksulaitosten epäsuoraa pääsyä direktiivin 98/26/EY
(selvityksen lopullisuutta koskeva direktiivi) nojalla nimettyihin
maksujärjestelmiin, tavalla, joka on verrattavissa pienempien luottolaitosten
pääsyyn. 55 artiklan 3 ja 4
kohta – Veloitettavat maksut: Tällä säännöllä
jatketaan lisämaksukäytäntöjen yhdenmukaistamista ottaen asianmukaisesti
huomioon kuluttajien oikeuksia koskeva direktiivi 2011/83/EU ja samaan aikaan
tämän direktiivin kanssa esitettävä komission ehdotus korttipohjaisista
maksutapahtumista veloitettavia toimitusmaksuja koskevaksi Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetukseksi (EU) N:o XXX. Nykyisen maksupalveludirektiivin
tarjoama jousto, joka antaa kauppiaille mahdollisuuden veloittaa maksajalta
maksu, tarjota alennusta tietyn maksuvälineen käytöstä tai ohjata ostajaa
muulla tavalla tehokkaimman maksutavan käyttöön ja joka antaa jäsenvaltioille
mahdollisuuden kieltää lisämaksun veloittamisen tai rajoittaa lisämaksun
veloittamista alueellaan, on johtanut markkinoilla äärimmäisen heterogeeniseen
tilanteeseen. Tähän mennessä 13 jäsenvaltiota on käyttänyt nykyisen
maksupalveludirektiivin tarjoamaa mahdollisuutta lisämaksujen kieltämiseen.
Jäsenvaltioissa käytettävissä olevien järjestelmien väliset erot aiheuttavat
ongelmia ja sekaannusta sekä kauppiaiden että kuluttajien keskuudessa
erityisesti, kun on kyse tavaroiden ja palveluiden myymisestä tai ostamisesta
valtioiden rajojen yli internetin välityksellä. Lisämaksujen veloittamisen
kieltämistä koskeva ehdotus liittyy suoraan enimmäistason asettamiseen
toimitusmaksuille edellä mainitun korttipohjaisista tapahtumista veloitettavia
toimitusmaksuja koskevan asetusehdotuksen mukaisesti. Kun maksuja, jotka
kauppiaan on maksettava pankilleen, alennetaan tuntuvasti, lisämaksujen
veloittaminen monenvälisiä toimitusmaksuja koskevan asetuksen soveltamisalaan
kuuluvista korteista ei ole enää perusteltua. Tällaisten korttien osuus
kuluttajien käytössä olevien korttien markkinoista on yli 95 prosenttia.
Ehdotetut säännöt parantavat siten kuluttajien asemaa heidän suorittaessaan
korttimaksuja kaikkialla unionissa ja lisäävät maksukorttien käyttöä käteisen
rahan sijaan. Edellä mainitun
korttipohjaisista tapahtumista veloitettavia toimitusmaksuja koskevan
asetusehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävistä korteista, ts.
yrityskorteista ja kolmen osapuolen korttiohjelmien mukaisista korteista,
kauppiaat voivat edelleen veloittaa lisämaksun, kunhan lisämaksu vastaa
kauppiaalle aiheutuneita todellisia kustannuksia direktiivin 2011/83/EY
mukaisesti. 65 ja 66 artikla –
Maksupalveluntarjoajan ja maksajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista: Ehdotetuilla muutoksilla yksinkertaistetaan ja yhdenmukaistetaan
edelleen oikeudettomia maksutapahtumia koskevia vastuusääntöjä tehokkaamman
suojan tarjoamiseksi maksupalvelunkäyttäjien oikeutetuille eduille. Lukuun
ottamatta tilanteita, joissa on toimittu petollisesti tai törkeän
huolimattomasti, enimmäismäärä, joka maksupalvelunkäyttäjän voidaan edellyttää
maksavan oikeudettomasta maksutapahtumasta, alennetaan nykyisestä 150 eurosta
50 euroon. Lisäksi täsmennetään, että myöhästyneet maksut eivät välttämättä
johda palautukseen. 67 artikla –
Palautukset maksunsaajan käynnistämien tai maksunsaajan välityksellä
käynnistettyjen maksutapahtumien osalta: Tällä
säännöllä tarkennetaan suoraveloitustapahtumia koskevaa palautusoikeutta
yhdenmukaistamalla se SEPAa koskevien suoraveloitusohjeiden (SEPA Core Direct
Debit Rulebook) kanssa edellyttäen, että maksettua tavaraa tai palvelua ei ole
vielä kulutettu. Nykyisten sääntöjen mukaan suoraveloituksiin sovelletaan
erilaisia palautusjärjestelmiä riippuen siitä, onko veloitukseen annettu
ennakkolupa, ylittääkö määrä odotetun määrän tai olivatko osapuolet sopineet
muusta oikeudesta. 85 artikla –
Turvatoimet: Ehdotetut säännöt koskevat turvallisuusnäkökohtia
ja todentamiseen liittyviä näkökohtia mukaillen komission ehdotusta verkko- ja
tietoturvaa koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi. I–V osasto ja
liitteessä I oleva 7 kohta: Maksutilien käytön mahdollistavien uusien
palveluiden ja uusien palveluntarjoajien kattaminen:
Nykyinen maksupalveludirektiivi ei kata näitä toimijoita, koska niillä ei ole
missään vaiheessa hallussaan maksajan tai maksunsaajan varoja. Se, että nämä
kolmannet palveluntarjoajat ovat ainakin joissakin jäsenvaltioissa nykyisin
sääntelyn ulkopuolella, on nostanut esiin turvallisuus-, tietosuoja- ja
vastuuongelmia huolimatta näiden palveluiden ja palveluntarjoajien
mahdollisesti tarjoamista eduista. Ehdotuksella sisällytetään
maksupalveludirektiivin (liitteessä I olevan 7 kohdan) soveltamisalaan
kolmannet palveluntarjoajat, jotka tarjoavat muun muassa
verkkopankkipalveluihin perustuvia maksutoimeksiantopalveluita. Tämän odotetaan
edistävän uusien edullisten sähköisten maksutapojen käyttöä verkossa ja
varmistavan samalla asianmukaiset turvallisuus-, tietosuoja- ja
vastuustandardit. Jotta kolmannet palveluntarjoajat voivat tarjota
maksutoimeksiantopalveluita, niiden on hankittava toimilupa tai
rekisteröidyttävä maksulaitoksina ja oltava maksulaitoksiin kohdistettavan
valvonnan alaisia (II osasto). Kuten muihin maksupalveluntarjoajiin, myös
niihin sovelletaan yhdenmukaistettuja oikeuksia ja velvoitteita, erityisesti
turvallisuusvaatimuksia (85 ja 86 artikla). Ehdotetut säännöt koskevat
erityisesti pääsyä tilitietoihin (58 artikla), todentamista koskevia
vaatimuksia (87 artikla), tapahtumien hyvittämistä (63 ja 64 artikla) ja
tasapainoista vastuunjakoa (65 ja 66 artikla). Uudet maksupalveluntarjoajat
hyötyvät uudesta järjestelmästä riippumatta siitä, onko niillä missään vaiheessa
hallussaan maksajan tai maksunsaajan varoja. 6 luku –
Tuomioistuinten ulkopuoliset valitukset ja oikeussuojakeinot riitojen
ratkaisemiseksi: Näillä säännöksillä pyritään
tehostamaan direktiivin noudattamista. Uusilla toimenpiteillä ajantasaistetaan
vaatimukset, jotka koskevat tuomioistuinten ulkopuolisia valituksia ja
oikeussuojakeinoja sekä asianmukaisia seuraamuksia. 92 artikla – Seuraamukset: Muiden viimeaikaisten rahoituspalveluiden alalla tehtyjen ehdotusten
mukaisesti jäsenvaltiot velvoitetaan yhtenäistämään hallinnolliset seuraamukset
sekä varmistamaan, että direktiivin säännösten rikkominen johtaa asianmukaisiin
hallinnollisiin toimenpiteisiin ja seuraamuksiin ja että kyseisiä seuraamuksia
sovelletaan asianmukaisesti. Euroopan pankkiviranomainen – Direktiivi sisältää useita aloja, joilla EPV:n tehtävänä on edistää
yhdenmukaista ja johdonmukaista valvontatoimintaa (asetuksessa (EU) N:o
1093/2010 tarkoitetulla tavalla). EPV:tä pyydetään muun muassa antamaan monia
aloja koskevia ohjeita ja laatimaan teknisten sääntelystandardien luonnoksia,
esimerkiksi useammassa jäsenvaltiossa toimivia maksulaitoksia koskevien
toimilupasääntöjen (”passisääntöjen”) tarkentamiseksi tai riittävien
turvallisuusvaatimusten käyttöönoton varmistamiseksi. 2013/0264 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON
DIREKTIIVI maksupalveluista sisämarkkinoilla,
direktiivien 2002/65/EY, 2013/36/EU ja 2009/110/EY muuttamisesta ja direktiivin
2007/64/EY kumoamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission
ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys
lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu
kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[17],
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin
lausunnon[18],
ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Viime vuosina on saavutettu
huomattavaa edistymistä vähittäismaksujen yhdentymisessä unionissa erityisesti
maksuja koskevien unionin säädösten yhteydessä ja varsinkin Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64/EY[19], Euroopan parlamentin ja
neuvoston asetuksen (EY) N:o 924/2009[20],
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/110/EY[21] sekä Euroopan parlamentin ja
neuvoston asetuksen (EU) N:o 260/2012[22]
yhteydessä. Maksupalveluita koskevaa lainsäädäntökehystä on täydennetty
edelleen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2011/83/EU[23], jossa vahvistettiin erityinen
rajoitus vähittäiskauppiaiden mahdollisuudelle veloittaa asiakkailtaan
lisämaksuja tiettyjen maksuvälineiden käytöstä. (2) Direktiivi 2007/64/EY
hyväksyttiin joulukuussa 2007 komission joulukuussa 2005 tekemän ehdotuksen
perusteella. Vähittäismaksumarkkinoille on sen jälkeen ilmaantunut merkittäviä
teknisiä innovaatioita sähköisten ja mobiilimaksujen määrän nopean kasvun ja
uudentyyppisten maksupalveluiden markkinoilletulon myötä. (3) Maksupalveluita koskevan
unionin lainsäädäntökehyksen uudelleentarkastelu ja erityisesti direktiivin
2007/64/EY vaikutusten arviointi ja komission vihreää kirjaa ”Yhdentyneet
eurooppalaiset markkinat kortti-, verkko- ja mobiilimaksuille”[24] koskenut kuuleminen ovat
osoittaneet, että nämä kehityssuuntaukset ovat nostaneet esiin merkittäviä
sääntelyhaasteita. Maksumarkkinoiden tärkeät alat, erityisesti kortti-, verkko-
ja mobiilimaksujen alat, ovat usein edelleen pirstoutuneet kansallisten rajojen
mukaan. Monet innovatiiviset maksutuotteet tai ‑palvelut eivät kuulu joko
lainkaan tai suurelta osin direktiivin 2007/64/EY soveltamisalaan. Direktiivin
2007/64/EY soveltamisala ja erityisesti sen ulkopuolelle jätetyt seikat, kuten
tiettyjen maksuihin liittyvien toimintojen jättäminen yleisten sääntöjen
ulkopuolelle, ovat osoittautuneet joissakin tapauksissa liian
moniselitteisiksi, yleisiksi tai yksinkertaisesti vanhentuneiksi ottaen
huomioon markkinakehitys. Tämä on aiheuttanut oikeudellista epävarmuutta,
mahdollisia turvallisuusriskejä maksuketjussa ja puutteita kuluttajansuojassa
tietyillä aloilla. Innovatiivisten ja helppokäyttöisten digitaalisten
maksupalveluiden käytön laajentaminen siten, että ne tarjoaisivat kuluttajille
ja vähittäismyyjille tehokkaita, tarkoituksenmukaisia ja turvallisia
maksutapoja unionissa, on osoittautunut vaikeaksi. (4) Sähköisten maksujen
yhdentyneiden sisämarkkinoiden toteuttaminen on olennaista, jotta voidaan
varmistaa, että kuluttajat, kauppiaat ja yritykset voivat hyödyntää kaikki
edut, jotka sisämarkkinat tarjoavat digitaalitalouden kehittymisen myötä. (5) Olisi annettava uusia
sääntöjä sääntelypuutteiden poistamiseksi samalla kun parannetaan
oikeusvarmuutta ja varmistetaan, että lainsäädäntökehystä sovelletaan
yhdenmukaisesti kaikkialla unionissa. Sekä nykyisille että uusille
markkinatoimijoille olisi turvattava tasapuoliset toimintaedellytykset, mikä
helpottaa uusien maksuvälineiden markkinoiden laajentamista ja antaa koko
unionissa varmuuden kuluttajansuojan korkeasta tasosta näiden maksupalveluiden
käytössä. Tämän odotetaan alentavan maksupalvelunkäyttäjien kustannuksia ja
hintoja, laajentavan maksupalveluvalikoimaa ja lisäävän maksupalveluiden
avoimuutta. (6) Sähköisiin maksuihin liittyvät
turvallisuusriskit ovat kasvaneet viime vuosina, mikä johtuu sähköisten
maksujen muuttumisesta teknisesti monimutkaisemmiksi, niiden määrän jatkuvasta
kasvusta eri puolilla maailmaa ja uusien maksupalvelutyyppien ilmaantumisesta.
Koska turvalliset ja varmat maksupalvelut ovat hyvin toimivien
maksupalvelumarkkinoiden kannalta keskeinen edellytys, maksupalveluiden
käyttäjillä olisi oltava riittävä suoja niihin liittyviä riskejä vastaan.
Maksupalvelut ovat olennaisia ratkaisevan tärkeiden talouden ja yhteiskunnan
toimintojen ylläpitämiselle, ja sen vuoksi maksupalveluntarjoajat, kuten
luottolaitokset, on luokiteltu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin [pls
insert number of NIS Directive after adoption][25] 3 artiklan 8 kohdan mukaisiksi
markkinatoimijoiksi. (7) Direktiivissä [pls insert
number of NIS Directive after adoption] säädetään jäsenvaltioiden tasolla
toteutettavista yleisistä toimenpiteistä, joiden lisäksi maksutapahtumiin
liittyviin turvallisuusriskeihin olisi puututtava myös maksupalveluntarjoajien
tasolla. Maksupalveluntarjoajien toteuttamien turvatoimien on tarpeen olla
oikeassa suhteessa kyseisiin turvallisuusriskeihin. Olisi otettava käyttöön
säännöllinen raportointimekanismi, jotta voidaan varmistaa, että
maksupalveluntarjoajat antavat toimivaltaisille viranomaisille vuosittain
ajantasaistettuja tietoja turvallisuusriskiensä arvioinnista ja
(lisä)toimenpiteistä, jotka ne ovat toteuttaneet kyseisten riskien
torjumiseksi. Sen varmistamiseksi, että muille maksupalveluntarjoajille ja maksujärjestelmille
aiheutuvat vahingot, kuten huomattavan häiriön ilmeneminen maksujärjestelmässä,
ja käyttäjille aiheutuvat vahingot pidetään mahdollisimman vähäisinä, on
olennaista, että maksupalveluntarjoajilla on velvollisuus raportoida
merkittävistä turvapoikkeamista viipymättä Euroopan pankkiviranomaiselle. (8) Maksupalveluita koskevaa
tarkistettua sääntelykehystä täydennetään Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksella (EU) N:o [XX/XX/XX][26].
Kyseisellä asetuksella otetaan käyttöön säännöt, joita sovelletaan monen- ja
kahdenvälisten toimitusmaksujen veloittamiseen kaikista kuluttajien pankki- ja
luottokorttitapahtumista ja kyseisiin tapahtumiin perustuvista verkko- ja
mobiilimaksuista, ja asetetaan rajoituksia tiettyjen liiketoimintasääntöjen
käytölle korttitapahtumissa. Kyseisen asetuksen tarkoituksena on vauhdittaa
edelleen korttipohjaisten maksujen tehokkaiden yhdentyneiden markkinoiden
toteuttamista. (9) Jotta eri jäsenvaltioissa ei
noudatettaisi erilaisia lähestymistapoja kuluttajien haitaksi, tämän direktiivin
avoimuussäännöksiä ja maksupalveluntarjoajia koskevia tietojenantovaatimuksia
olisi sovellettava myös tapahtumiin, joissa maksajan tai maksunsaajan
maksupalveluntarjoaja sijaitsee Euroopan talousalueella, jäljempänä ’ETA’, ja
joissa toinen maksupalveluntarjoaja sijaitsee ETA:n ulkopuolella. On myös
aiheellista ulottaa avoimuus- ja tietojenantosäännösten soveltaminen kaikkien
valuuttojen määräisiin tapahtumiin ETA:ssa sijaitsevien maksupalveluntarjoajien
välillä. (10) Maksupalveluiden määritelmän
olisi oltava teknologiasta riippumaton ja mahdollistettava uudentyyppisten
maksupalveluiden jatkokehitys samalla kun varmistetaan, että sekä nykyisten
että uusien maksupalveluntarjoajien toimintaedellytykset ovat tasapuoliset. (11) Direktiivillä 2007/64/EY
käyttöön otettua poikkeusta, joka koskee kaupallisen asiamiehen välityksellä
maksajan tai maksunsaajan puolesta toteutettavia maksutapahtumia, sovelletaan
hyvin eri tavoilla jäsenvaltioissa. Tietyt jäsenvaltiot sallivat sellaisten
sähköisen kaupankäynnin toimijoiden käyttävän poikkeusta, jotka toimivat
välittäjinä sekä yksittäisten ostajien että myyjien puolesta mutta joilla ei
ole todellista neuvotteluvaraa tai lupaa tehdä tavaroiden tai palveluiden
myynti- tai ostosopimusta. Tämä ylittää poikkeukselle tarkoitetun
soveltamisalan ja saattaa kasvattaa kuluttajiin kohdistuvia riskejä, koska
kyseiset palveluntarjoajat jäävät oikeudellisen kehyksen tarjoaman suojan
ulkopuolelle. Erot soveltamiskäytännöissä myös vääristävät kilpailua
maksumarkkinoilla. Määritelmää olisi täsmennettävä ja selvennettävä näiden
ongelmakohtien poistamiseksi. (12) Markkinoilta saatu palaute
osoittaa, että rajallisia verkkoja koskevan poikkeuksen kattamiin
maksutoimintoihin sisältyvien maksujen määrä ja arvo on usein erittäin suuri ja
että nämä maksutoiminnot tarjoavat kuluttajille satoja tai tuhansia eri
tuotteita ja palveluita, mikä ei vastaa direktiivissä 2007/64/EY säädetyn
rajattuja verkkoja koskevan poikkeuksen tarkoitusta. Tämä
kasvattaa riskejä ja poistaa maksupalvelunkäyttäjiltä ja erityisesti
kuluttajilta oikeussuojan sekä asettaa säänneltyjen markkinoiden toimijat
selkeästi epäedulliseen asemaan. Näiden
riskien hillitseminen edellyttää rajallisen verkon täsmällisempää kuvaamista
direktiivin 2009/110/EY mukaisesti. Maksuvälineen
olisi katsottava olevan käytössä rajallisessa verkossa, jos sitä voidaan
käyttää vain tavaroiden tai palveluiden hankintoihin tietyssä liikkeessä tai
liikeketjussa taikka vain rajallisessa tavara- tai palveluvalikoimassa
ostopaikan maantieteellisestä sijainnista riippumatta.
Tällaisiin välineisiin voivat kuulua kauppojen omat kortit,
polttoainekortit, jäsenkortit, julkisen liikenteen matkakortit, ateriasetelit
tai tiettyihin palveluihin käytettävät setelit, joihin sovelletaan toisinaan
erityistä verokohtelua tai työvoimaa koskevaa oikeudellista järjestelmää, jolla
pyritään edistämään tällaisten välineiden käyttöä sosiaalilainsäädännössä
vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Kun
tällaisesta erityiseen käyttötarkoitukseen osoitetusta välineestä kehittyy
yleisväline, siihen ei enää pitäisi soveltaa poikkeusta tämän direktiivin
soveltamisalasta. Välineille, joita voidaan
käyttää vain hankintoihin lueteltujen kauppiaiden liikkeissä, ei pitäisi
myöntää poikkeusta tämän direktiivin soveltamisalasta, koska tyypillisesti
tällaiset välineet on suunniteltu jatkuvasti kasvavia palveluntarjoajien
verkostoja varten. Poikkeusta olisi
sovellettava vain mahdollisille maksupalveluntarjoajille asetetun, rajallisen
verkon määritelmän mukaisia toimintoja koskevan ilmoitusvelvoitteen yhteydessä. (13) Direktiivissä 2007/64/EY
myönnetään poikkeus sen soveltamisesta tietyille televiestintälaitteella tai
tietoteknisellä laitteella toteutettaville maksutapahtumille edellyttäen, että
verkko-operaattori ei toimi pelkästään välittäjänä digitaalisten tavaroiden ja
palveluiden toimittamisessa kyseisen laitteen välityksellä vaan antaa myös
lisäarvoa kyseisille tavaroille tai palveluille. Tämä poikkeus mahdollistaa
erityisesti niin kutsutun operaattorilaskutuksen tai ostokset, joita koskevat
maksut lisätään suoraan puhelinlaskuun, mikä edistää soiton merkkiäänten ja
lisämaksullisten tekstiviestipalveluiden kaltaisen digitaalisen sisällön
arvoltaan vähäiseen myyntiin perustuvien uusien liiketoimintamallien
kehittämistä. Markkinoilta saadussa palautteessa ei ole viitteitä siitä, että
tämä maksutapa, jota kuluttajat pitävät luotettavana ja tarkoituksenmukaisena
pienten maksujen maksutapana, olisi kehittynyt yleiseksi
maksunvälityspalveluksi. Nykyisen poikkeuksen moniselitteinen sanamuoto on kuitenkin
aiheuttanut sen, että tämä sääntö on pantu jäsenvaltioissa täytäntöön eri
tavoilla. Tämä puolestaan on heikentänyt oikeusvarmuutta toimijoiden ja
kuluttajien kannalta ja on toisinaan mahdollistanut sen, että muut
maksunvälityspalvelut ovat vaatineet poikkeuksen saamista direktiivin
2007/64/EY soveltamisesta. Kyseisen direktiivin soveltamisalaa on sen vuoksi
aiheellista kaventaa. Poikkeus olisi keskitettävä erityisesti mikromaksuihin,
jotka liittyvät digitaaliseen sisältöön, kuten soittoääniin, taustakuviin,
musiikkiin, peleihin, videoihin tai sovelluksiin. Poikkeusta olisi sovellettava
maksupalveluihin vain silloin, kun niitä tarjotaan sähköisten
viestintäpalveluiden (eli asianomaisen operaattorin pääasiallisen toiminnan)
liitännäispalveluina. (14) Direktiivissä 2007/64/EY
myönnettiin lisäksi poikkeus sen soveltamisesta sellaisten pankkiautomaattipalveluntarjoajien
tarjoamille maksupalveluille, jotka ovat riippumattomia pankeista tai muista
maksupalveluntarjoajista. Kyseisen säännöksen tarkoituksena oli alun perin
toimia kannustimena erillisten pankkiautomaattien asentamiseksi syrjäisille ja
harvaanasutuille alueille tarjoamalla mahdollisuuden lisämaksujen
veloittamiseen kortin myöntäneelle maksupalveluntarjoajalle suoritettavien
maksujen ohella; tarkoituksena ei kuitenkaan ollut, että poikkeusta
käyttäisivät pankkiautomaattipalveluntarjoajat, joilla on satoja tai jopa
tuhansia pankkiautomaatteja sisältäviä verkostoja, jotka kattavat yhden tai
useampia jäsenvaltioita. Tämä on aiheuttanut sen, että yhä suurempi osa pankkiautomaattimarkkinoista
jää kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, mikä on vaikuttanut
kielteisesti kuluttajansuojaan. Poikkeus myös kannustaa nykyisiä pankkiautomaattipalveluntarjoajia
muokkaamaan liiketoimintamalliaan ja perumaan tavanomaisen sopimussuhteensa
maksupalveluntarjoajien kanssa veloittaakseen korkeampia maksuja suoraan
kuluttajilta. Tämän vuoksi poikkeus olisi poistettava. (15) Palveluntarjoajat, jotka
pyrkivät saamaan poikkeuksen direktiivin 2007/64/EY nojalla, eivät useinkaan
konsultoi viranomaisia siitä, kuuluuko niiden toiminta kyseisen direktiivin
soveltamisalaan vai sovelletaanko siihen poikkeusta, vaan luottavat omiin
arvioihinsa. Vaikuttaa siltä, että maksupalveluntarjoajat ovat saattaneet
käyttää joitakin poikkeuksia muokatakseen liiketoimintamallejaan, jotta niiden
tarjoamat maksutoiminnot jäisivät direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä
voi kasvattaa maksupalvelunkäyttäjien riskejä ja erilaistaa
maksupalveluntarjoajien toimintaolosuhteita sisämarkkinoilla. Tämän vuoksi
palveluntarjoajat olisi velvoitettava ilmoittamaan tietyt toiminnot
toimivaltaisille viranomaisille sääntöjen yhdenmukaisen tulkinnan
varmistamiseksi kaikkialla sisämarkkinoilla. (16) On tärkeää, että direktiiviin
sisällytetään vaatimus, jonka mukaan mahdollisten maksupalveluntarjoajien on
ilmoitettava aikomuksestaan tarjota toimintoja rajallisen verkon puitteissa,
jos maksutapahtumien määrä ylittää tietyn kynnysarvon. Toimivaltaisten
viranomaisten olisi tutkittava toiminnot ja tehtävä 3 artiklan k alakohdan
mukaisten kriteerien pohjalta perusteltu päätös siitä, voidaanko toiminnot
katsoa rajallisen verkon puitteissa tarjottaviksi toiminnoiksi (17) Uusien sääntöjen olisi
mukailtava direktiivissä 2007/64/EY sovellettavaa lähestymistapaa, joka kattaa
kaikki sähköiset maksupalvelut. Tämän vuoksi uusia sääntöjä ei ole edelleenkään
tarkoituksenmukaista soveltaa palveluihin, joissa varoja siirretään maksajalta
maksunsaajalle tai kuljetetaan yksinomaan seteleinä ja kolikkoina tai joissa
varojen siirto perustuu paperisekkiin, paperimuodossa olevaan vekseliin,
velkakirjaan tai muuhun välineeseen, paperiseen maksuseteliin tai korttiin,
joka on asetettu maksupalveluntarjoajan tai muun osapuolen maksettavaksi
tarkoituksena asettaa varoja maksunsaajan käyttöön. (18) Direktiivin 2007/64/EY
hyväksymisen jälkeen erityisesti verkkomaksujen alalle on ilmaantunut
uudentyyppisiä maksupalveluita. Markkinoille on kehittynyt erityisesti
kolmansia palveluntarjoajia, jotka tarjoavat maksutoimeksiantopalveluita kuluttajille
ja kauppiaille ottamatta välttämättä haltuunsa siirrettäviä varoja. Kyseiset
palvelut helpottavat maksujen suorittamista sähköisessä kaupankäynnissä
luomalla ohjelmistosillan kauppiaan verkkosivun ja kuluttajan
verkkopankkipalvelun välille verkkomaksujen käynnistämiseksi tilisiirtojen tai
suoraveloitusten perusteella. Kolmannet palveluntarjoajat tarjoavat sekä
kauppiaille että kuluttajille edullisen vaihtoehdon korttimaksuille ja antavat
kuluttajille mahdollisuuden tehdä verkko-ostoksia, vaikka heillä ei olisi
luottokorttia. Kolmannet palveluntarjoajat eivät kuitenkaan tällä hetkellä
kuulu direktiivin 2007/64/EY soveltamisalaan, ne eivät välttämättä ole
toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa eivätkä noudata direktiivin 2007/64/EY
vaatimuksia. Tämä nostaa esiin monia oikeudellisia kysymyksiä, jotka liittyvät
esimerkiksi kuluttajansuojaan, turvallisuuteen ja vastuuseen sekä myös
kilpailuun ja tietosuojaan. Uusilla säännöillä olisi sen vuoksi ratkaistava
nämä kysymykset. (19) Rahansiirto on yksinkertainen
maksupalvelu, joka tavallisesti perustuu maksajan käteissuoritukseen
maksupalveluntarjoajalle, joka siirtää varat edelleen maksunsaajalle tai
maksunsaajan puolesta toimivalle toiselle maksupalveluntarjoajalle esimerkiksi
tiedonsiirtoverkon välityksellä. Joissain jäsenvaltioissa valintamyymälät,
kauppiaat ja muut vähittäismyyjät tarjoavat yleisölle mahdollisuuden käyttää
vastaavaa palvelua muun muassa kaasu-, sähkö-, vesi- ja muiden tavanomaisten
kotitalouslaskujen maksamiseen. Näitä laskunmaksupalveluja olisi pidettävä
rahansiirtona, jolleivät toimivaltaiset viranomaiset katso tämän toiminnon
kuuluvan muun maksupalvelun piiriin. (20) On tarpeen määrittää ne
maksupalveluntarjoajien ryhmät, joilla on oikeus tarjota maksupalveluita
kaikkialla unionissa; näitä ovat luottolaitokset, jotka vastaanottavat
käyttäjiltä talletuksia maksutapahtumien rahoittamiseksi ja joihin olisi
edelleen sovellettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä
2013/36/EU[27]
säädettyjä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia, sähköisen rahan
liikkeeseenlaskijat, jotka laskevat sähköistä rahaa liikkeeseen
maksutapahtumien rahoittamiseksi ja joihin olisi edelleen sovellettava Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/110/EY säädettyjä toiminnan
vakautta koskevia vaatimuksia, maksulaitokset sekä postisiirtoa hoitavat
laitokset, joilla on kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus tarjota kyseisiä
palveluita. (21) Tässä direktiivissä olisi
vahvistettava maksutapahtumien toteuttamista koskevat säännöt, kun varat ovat
direktiivissä 2009/110/EY tarkoitettua sähköistä rahaa. Tällä direktiivillä ei
kuitenkaan pitäisi säännellä sähköisen rahan liikkeeseenlaskua eikä muuttaa
kyseisessä direktiivissä säädettyä sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden
vakavaraisuuden valvontaa. Tämän vuoksi maksulaitosten ei pitäisi saada laskea
liikkeeseen sähköistä rahaa. (22) Direktiivillä 2007/64/EY
luodaan toiminnan vakauden valvontajärjestelmä, jossa otetaan käyttöön
yhtenäinen toimilupa kaikille niille maksupalveluntarjoajille, jotka eivät ota vastaan
talletuksia eivätkä laske liikkeeseen sähköistä rahaa. Siksi direktiivillä
2007/64/EY otettiin käyttöön uusi maksupalveluntarjoajien ryhmä,
”maksulaitokset”, säätämällä, että sellaisille oikeushenkilöille, jotka eivät
kuulu mihinkään olemassa olevaan palveluntarjoajien ryhmään, voidaan tiukkojen
ja kattavien ehtojen täyttyessä myöntää toimilupa maksupalveluiden tarjoamiseen
kaikkialla unionissa. Tämän seurauksena näihin palveluihin sovellettaisiin
kaikkialla unionissa samoja ehtoja. (23) Maksulaitostoimiluvan
myöntämis- ja voimassaoloehdot eivät ole muuttuneet olennaisesti. Kuten
direktiivissä 2007/64/EY, näihin ehtoihin sisältyy toiminnan vakautta koskevia
vaatimuksia, jotka ovat oikeassa suhteessa niihin operatiivisiin ja
taloudellisiin riskeihin, joita tällaisten laitosten liiketoimintaan liittyy.
Tässä yhteydessä tarvitaan vakaa järjestelmä, johon kuuluu sekä alkupääoma että
toimintapääoma ja jota voidaan aikanaan kehittää edelleen markkinoiden
tarpeiden mukaan. Maksupalvelualan vaihtelevuuden vuoksi direktiivissä olisi
sallittava erilaisia menetelmiä ja annettava valvontaviranomaiselle
harkintavaltaa sen varmistamiseksi, että samanlaisia riskejä kohdellaan samalla
tavalla kaikkien maksupalveluntarjoajien osalta. Vaatimuksissa olisi otettava
huomioon, että maksulaitosten toiminta on erikoistuneempaa ja rajoitetumpaa,
joten siitä aiheutuu pienempiä ja helpommin seurattavia ja hallittavia riskejä
kuin luottolaitosten laajemmassa toiminnassa esiin tulevat riskit.
Maksulaitoksilta olisi erityisesti kiellettävä talletusten vastaanottaminen
käyttäjiltä, ja niiden olisi sallittava käyttää varoja, jotka on vastaanotettu
käyttäjiltä ainoastaan maksupalveluiden suorittamista varten. Vaadittujen
toiminnan vakautta koskevien sääntöjen, mukaan lukien alkupääoma, olisi oltava
oikeassa suhteessa kuhunkin maksulaitoksen tarjoamaan maksupalveluun liittyvään
riskiin. Palveluiden, jotka mahdollistavat ainoastaan maksutilien käytön
mutteivät tarjoa tilejä, olisi katsottava sisältävän alkupääomaan liittyvän
keskimääräisen riskin. (24) Olisi säädettävä asiakkaiden
varojen pitämisestä erillään maksulaitoksen muun liiketoiminnan varoista.
Näyttää kuitenkin siltä, että suojaamista koskevat vaatimukset ovat tarpeen
vain silloin, kun maksulaitoksella on hallussaan asiakkaiden varoja.
Maksulaitoksiin olisi sovellettava myös toimivia rahanpesun ja terrorismin
rahoittamisen torjuntaa koskevia vaatimuksia. (25) Tällä direktiivillä ei pitäisi
tehdä muutoksia niihin maksulaitosten velvoitteisiin, jotka koskevat niiden
kirjanpitoraportteja sekä niiden tilinpäätösten ja konsolidoitujen
tilinpäätösten tarkastuksia. Maksulaitosten olisi laadittava tilinpäätöksensä
ja konsolidoitu tilinpäätöksensä neuvoston direktiivin 78/660/ETY[28] ja tapauksen mukaan neuvoston
direktiivin 83/349/ETY[29]
ja neuvoston direktiivin 86/635/ETY[30]
mukaisesti. Tilinpäätökseen ja konsolidoituun tilinpäätökseen olisi
sisällyttävä tilintarkastuskertomus, jollei maksulaitosta ole vapautettu tästä
velvoitteesta direktiivin 78/660/ETY ja tapauksen mukaan direktiivien 83/349/ETY
ja 86/635/ETY nojalla. (26) Teknologisen kehityksen myötä
viime vuosina on ilmaantunut myös monia täydentäviä palveluita, kuten
tilitieto- ja tilien koontipalveluita. Myös näiden palveluiden olisi kuuluttava
tämän direktiivin soveltamisalaan, jotta kuluttajat saavat riittävän suojan ja
oikeusvarmuutta suhteessa asemaansa. (27) Jos maksupalveluntarjoajat
tarjoavat yhtä tai useampaa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa
maksupalvelua, niillä olisi aina oltava yksinomaan maksutapahtumiin käytettäviä
maksutilejä. Jotta maksulaitokset voisivat tarjota maksupalveluita, niillä on
ehdottomasti oltava mahdollisuus käyttää maksutilejä. Jäsenvaltioiden olisi
varmistettava, että tällainen mahdollisuus tarjotaan tavalla, joka on
suhteutettu oikeutettuun tavoitteeseen, joka sillä aiotaan saavuttaa. (28) Tällä direktiivillä olisi
säänneltävä vain sellaista maksulaitosten luotonantoa, joka liittyy läheisesti
maksupalveluihin, toisin sanoen limiittiluottoihin ja luottokortteihin.
Tällaisen luotonannon salliminen maksulaitosten rajatylittävissä toiminnoissa
on asianmukaista ainoastaan silloin, kun maksulaitos myöntää luoton
maksupalveluiden helpottamiseksi ja kyseessä on lyhytaikainen luotto, joka
myönnetään enintään 12 kuukauden ajaksi, uudistuva luotto mukaan lukien, ja
edellyttäen että luotto jälleenrahoitetaan käyttäen pääasiassa maksulaitoksen
omia varoja ja muita pääomamarkkinoilta peräisin olevia varoja eikä
maksupalveluasiakkaiden puolesta hallinnoituja varoja. Tällaisten sääntöjen ei
pitäisi rajoittaa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY[31] tai muun sellaisen asiaan
liittyvän unionin tai kansallisen lainsäädännön soveltamista, joka koskee
sellaisia kulutusluottojen myöntämisedellytyksiä, joita ei yhdenmukaisteta
tällä direktiivillä. (29) Toimilupien myöntämisestä
maksulaitoksille, valvonnan suorittamisesta ja kyseisten toimilupien
peruuttamisesta vastaavien toimivaltaisten kansallisten viranomaisten välisen
yhteistyön on todettu toimivan kaiken kaikkiaan tyydyttävästi. Toimivaltaisten
viranomaisten välistä yhteistyötä olisi kuitenkin lisättävä sekä
tietojenvaihdon että direktiivin johdonmukaisen soveltamisen ja tulkinnan
alalla tilanteissa, joissa toimiluvan saanut maksulaitos haluaisi tarjota
maksupalveluita myös muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan
sijoittautumisoikeuden tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella
(”passporting”). Euroopan pankkiviranomaista (EPV) olisi pyydettävä laatimaan
tällaista yhteistyötä ja tietojenvaihtoa koskeva ohjeisto. (30) Sellaisten maksulaitosten,
mukaan lukien niiden asiamiehet ja sivukonttorit, avoimuuden lisäämiseksi,
joille toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet toimiluvan tai jotka ne ovat
rekisteröineet, EPV:n olisi perustettava yhteisenä eurooppalaisena sähköisenä
yhteyspisteenä toimiva verkkoportaali, jolla liitetään yhteen kansalliset
rekisterit. Näillä toimenpiteillä olisi pyrittävä tehostamaan toimivaltaisten
viranomaisten välistä yhteistyötä. (31) Tarkkojen, ajantasaistettujen
tietojen saatavuutta olisi parannettava vaatimalla maksulaitoksia ilmoittamaan
kotivaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle viipymättä kaikista muutoksista,
jotka vaikuttavat toimiluvan yhteydessä annettujen tietojen ja todisteiden
paikkansapitävyyteen, mukaan lukien muut asiamiehet, sivukonttorit tai yksiköt,
joille toimintoja ulkoistetaan. Epäselvissä
tapauksissa toimivaltaisten viranomaisten olisi myös tarkistettava, että saadut
tiedot pitävät paikkansa. (32) Tässä direktiivissä
määritetään vähimmäisvaltuudet, jotka toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava
valvoessaan, että maksulaitokset noudattavat tätä direktiiviä, ja näitä
valtuuksia olisi käytettävä kunnioittaen perusoikeuksia, mukaan lukien oikeus
yksityisyyteen. Käytettäessä kyseisiä valtuuksia, jotka voivat aiheuttaa
vakavia ristiriitoja yksityis- ja perhe-elämää, kotia sekä viestien
kunnioittamista koskevien oikeuksien kanssa, jäsenvaltioilla olisi oltava
käytössä riittävät ja tehokkaat suojatoimet esimerkiksi mahdollisen
väärinkäytön ja mielivaltaisuuden varalta, tarvittaessa edellyttämällä ennakkolupaa
kyseisen jäsenvaltion oikeusviranomaiselta. (33) On tärkeää varmistaa, että
kaikki rahansiirtopalvelun tarjoajat saatetaan tiettyjen oikeudellisten ja
sääntelyyn liittyvien vähimmäisvaatimusten piiriin. Tämän vuoksi on toivottavaa
edellyttää, että kaikkien rahansiirtopalvelua tarjoavien henkilöllisyys ja
olinpaikka rekisteröidään, mukaan lukien henkilöt, jotka eivät pysty täyttämään
kaikkia maksulaitostoimiluvan myöntämisehtoja. Tämä lähestymistapa noudattaa
rahanpesunvastaisen toimintaryhmän erityissuosituksen VI periaatteita, joiden
mukaan on tarpeen säätää mekanismista, jolla sellaisia maksupalveluntarjoajia,
jotka eivät pysty täyttämään kaikkia kyseisen suosituksen ehtoja, voitaisiin
kuitenkin kohdella maksulaitoksina. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi
kirjattava tällaiset henkilöt maksulaitosrekisteriin jättäen soveltamatta
toimiluvan myöntämisehtoja tai osaa niistä. On kuitenkin tärkeää asettaa
poikkeusmahdollisuuden soveltamiselle tiukat vaatimukset, jotka koskevat
maksutapahtumien määrää. Tällaisen poikkeuksen nojalla toimivilla
maksulaitoksilla ei pitäisi olla sijoittautumisoikeutta eikä palveluiden
tarjoamisvapautta eivätkä ne saisi välillisesti käyttää näitä oikeuksia
maksujärjestelmän jäseninä. (34) On tärkeää, että kaikilla
maksupalveluntarjoajilla on pääsy maksujärjestelmien teknisiä infrastruktuureja
koskeviin palveluihin. Tällaiseen pääsyyn olisi kuitenkin sovellettava
tarkoituksenmukaisia vaatimuksia maksujärjestelmien eheyden ja vakauden
varmistamiseksi. Jokaisen maksupalveluntarjoajan olisi maksujärjestelmän
jäsenyyttä hakiessaan toimitettava maksujärjestelmän jäsenille näyttö siitä,
että sen sisäiset järjestelyt ovat riittävän vahvat kaikenlaisten riskien
varalta. Muun muassa neljän osapuolen korttijärjestelmät ja suuremmat tilisiirto-
ja suoraveloitusjärjestelmät sisältyvät tavallisesti näihin maksujärjestelmiin.
Jotta voidaan varmistaa erilaisten toimiluvan saaneiden
maksupalveluntarjoajaryhmien yhtäläinen kohtelu kaikkialla unionissa niiden
toimilupaehdot huomioon ottaen, on tarpeen selventää sääntöjä, jotka koskevat
pääsyä maksupalvelumarkkinoille ja maksujärjestelmiin. (35) Olisi säädettävä siitä, että
näitä toimiluvan saaneita maksulaitoksia ja luottolaitoksia kohdellaan
syrjimättömästi niin, että kaikki sisämarkkinoilla kilpailevat
maksupalveluntarjoajat voivat käyttää kyseisten maksujärjestelmien teknisten
infrastruktuurien palveluita samoin edellytyksin. On tarkoituksenmukaista
säätää toimiluvan saaneiden maksupalveluntarjoajien ja tämän direktiivin
mukaisesta poikkeuksesta tai direktiivin 2009/110/EY 3 artiklan mukaisesta
poikkeusluvasta hyötyvien maksupalveluntarjoajien erilaisesta kohtelusta niiden
vakauden valvontaa koskevien säännösten erojen vuoksi. Erot hintaehdoissa
pitäisi sallia vain, jos niiden perusteena käytetään eroja
maksupalveluntarjoajille aiheutuneissa kustannuksissa. Tämä ei saisi vaikuttaa
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/26/EY[32] mukaiseen jäsenvaltioiden
oikeuteen rajoittaa pääsyä systeemiriskin kannalta tärkeisiin järjestelmiin
eikä rajoittaa Euroopan keskuspankin ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän
(EKPJ) toimivaltaa, joka koskee pääsyä maksujärjestelmiin. (36) Jäsenvaltiot ovat myöntäneet
tietyissä tapauksissa tietyille maksupalveluntarjoajille välillisen pääsyn
nimettyihin maksujärjestelmiin direktiivin 98/26/EY säännösten mukaisesti.
Tällaisen päätöksen tekeminen kuuluu kyseiselle jäsenvaltiolle.
Maksupalveluntarjoajien tasapuolisen kilpailun varmistamiseksi tässä
direktiivissä olisi kuitenkin säädettävä, että jos jäsenvaltio on myöntänyt
maksupalveluntarjoajalle välillisen pääsyn tällaisiin järjestelmiin, muihin
maksupalveluntarjoajiin, jotka ovat samassa tilanteessa, olisi sovellettava
samaa syrjimätöntä kohtelua. (37) Tietyistä kolmen osapuolen
maksujärjestelmistä, joissa järjestelmä toimii sekä maksajan että maksunsaajan
ainoana maksupalveluntarjoajana, on tullut viime vuosina varteenotettavia
toimijoita maksujen käsittelyn markkinoilla. Sen vuoksi ei ole enää perusteltua
antaa näille järjestelmille mahdollisuutta hyötyä poikkeuksesta, joka koskee
pääsyn antamista muille maksupalveluntarjoajille, jos muut maksujärjestelmät
eivät voi hyötyä kyseisenkaltaisesta poikkeuksesta. (38) Olisi vahvistettava säännöstö
maksupalveluita koskevien ehtojen avoimuuden ja tietojenantovaatimusten varmistamiseksi. (39) Tätä direktiiviä ei pitäisi
soveltaa maksutapahtumiin, jotka toteutetaan käteisenä, koska
käteismaksupalveluiden sisämarkkinat ovat jo olemassa, eikä myöskään
maksutapahtumiin, jotka toteutetaan paperisekkeinä, sillä niiden luonteen
vuoksi niitä ei voida käsitellä yhtä tehokkaasti kuin muita maksuvälineitä.
Hyvän toimintatavan tällä alalla tulisi kuitenkin perustua tässä direktiivissä
vahvistettuihin periaatteisiin. (40) Koska kuluttajat ja yritykset
eivät ole samassa asemassa, nämä ryhmät eivät tarvitse samantasoista suojaa.
Vaikka on tärkeää taata kuluttajien oikeudet säännöksin, joista ei voi poiketa
sopimuksella, on kohtuullista sallia yritysten ja järjestöjen sopia toisin, kun
ne eivät toimi suhteessa kuluttajiin. Jäsenvaltioilla olisi kuitenkin oltava
mahdollisuus säätää, että komission suosituksessa 2003/361/EY[33] määriteltyjä mikroyrityksiä
olisi kohdeltava samalla tavoin kuin kuluttajia. Tiettyjen tämän direktiivin
keskeisten säännösten olisi joka tapauksessa olla aina sovellettavissa käyttäjän
asemasta riippumatta. (41) Tässä direktiivissä olisi
määritettävä maksupalveluntarjoajien velvoitteet antaa tietoja
maksupalvelunkäyttäjille, jotta nämä saisivat maksupalveluista kaikkialla yhtä
korkeatasoista ja selkeää tietoa maksupalveluista voidakseen tehdä perusteltuja
valintoja vapaasti EU:ssa. Avoimuuden nimissä tässä direktiivissä olisi
säädettävä yhdenmukaistetuista vaatimuksista, joita tarvitaan sen
varmistamiseksi, että maksupalvelunkäyttäjälle annetaan tarvittavat ja
riittävät tiedot sekä maksupalvelusopimuksesta että maksutapahtumista.
Maksupalveluiden sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan edistämiseksi
jäsenvaltioiden olisi voitava säätää vain tämän direktiivin mukaisista
tietojenantosäännöksistä. (42) Kuluttajia olisi suojattava sopimattomilta
ja harhaanjohtavilta menettelyiltä Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin 2005/29/EY[34]
sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY[35] ja Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivin 2002/65/EY[36]
mukaisesti. Kyseisissä direktiiveissä olevat lisäsäännökset ovat edelleen
sovellettavia. Tässä direktiivissä ja direktiivissä 2002/65/EY säädettyjen,
ennen sopimuksen tekemistä annettavia tietoja koskevien vaatimusten keskinäinen
suhde olisi kuitenkin erityisesti täsmennettävä. (43) Vaadittavien tietojen olisi
oltava oikeassa suhteessa käyttäjien tarpeisiin, ja ne olisi välitettävä
vakioformaatilla. Erillistä maksutapahtumaa koskevien tietojenantovaatimusten
olisi kuitenkin oltava erilaiset kuin vaatimukset, jotka koskevat useita maksutapahtumia
kattavaa puitesopimusta. (44) Käytännössä puitesopimukset ja
niiden soveltamisalaan kuuluvat maksutapahtumat ovat paljon yleisempiä ja
taloudellisesti merkittävämpiä kuin erilliset maksutapahtumat. Puitesopimusta
edellytetään, jos on olemassa maksutili tai erityinen maksuväline. Sen vuoksi
puitesopimuksista ennakolta annettavia tietoja koskevien vaatimusten olisi
oltava suhteellisen kattavia, ja tiedot olisi aina toimitettava joko
paperimuodossa tai muulla pysyvällä välineellä, kuten tiliotetulostimien
tulosteilla, CD-ROM-levyillä, DVD-levyillä ja tietokoneiden kovalevyillä,
joille voidaan tallentaa sähköpostia, ja verkkosivustoilla, kunhan nämä ovat
helposti saatavilla myöhempää käyttöä varten tietojen käyttötarkoituksen
kannalta asianmukaisen ajan ja mahdollistavat tallennettujen tietojen
jäljentämisen muuttumattomina. Maksupalveluntarjoajan ja -käyttäjän olisi
kuitenkin voitava puitesopimuksessa sopia tavasta, jolla toteutuneita
maksutapahtumia koskevat tiedot toimitetaan jälkikäteen, esimerkiksi siitä,
että verkkopankkitoiminnassa kaikki maksutiliä koskevat tiedot asetetaan
saataville verkkoon. (45) Erillisissä maksutapahtumissa
maksupalveluntarjoajan olisi omasta aloitteestaan annettava aina vain
olennaiset tiedot. Koska maksaja on yleensä läsnä maksutoimeksiantoa
antaessaan, ei ole tarpeen edellyttää, että tiedot olisi aina toimitettava
paperimuodossa tai muulla pysyvällä välineellä. Maksupalveluntarjoaja voi antaa
tietoja suullisesti palvelupisteessä tai saattaa ne muutoin helposti saataville
esimerkiksi pitämällä maksupalvelun ehdot esillä toimitiloissaan olevalla
ilmoitustaululla. Lisäksi olisi ilmoitettava, missä yksityiskohtaisemmat
lisätiedot ovat saatavilla (esimerkiksi verkkosivuston osoite). Olennaisen
tärkeät tiedot olisi kuitenkin kuluttajan sitä pyytäessä annettava
paperimuodossa tai muulla pysyvällä välineellä. (46) Tässä direktiivissä olisi
säädettävä kuluttajan oikeudesta saada olennaiset tiedot maksutta ennen sitovan
maksupalvelusopimuksen tekemistä. Kuluttajan pitäisi myös voida milloin tahansa
sopimussuhteen aikana pyytää ennakolta annettavia tietoja sekä puitesopimuksen
paperimuodossa ja maksutta voidakseen vertailla maksupalveluntarjoajien
palveluita ja niiden ehtoja sekä todentaa sopimukseen perustuvat oikeutensa ja
velvoitteensa riitatilanteissa. Näiden säännösten olisi oltava direktiivin
2002/65/EY mukaiset. Tässä direktiivissä olevat säännökset, jotka koskevat
nimenomaan maksuttomia tietoja, eivät saisi johtaa siihen, että kuluttajille
annettavien tietojen antamisesta on mahdollista veloittaa maksuja muiden
sovellettavien direktiivien nojalla. (47) Tavassa, jolla
maksupalveluntarjoajan on annettava vaaditut tiedot maksupalvelunkäyttäjälle,
olisi otettava huomioon maksupalvelunkäyttäjän tarpeet sekä käytännön tekniset
näkökohdat ja kustannustehokkuus riippuen siitä, mitä kyseisessä
maksupalvelusopimuksessa on sovittu. Tämän vuoksi tässä direktiivissä olisi
erotettava kaksi tapaa, joilla maksupalveluntarjoajan on annettava tietoa:
tiedot olisi joko ilmoitettava, eli maksupalveluntarjoajan olisi aktiivisesti
tiedotettava niistä tässä direktiivissä tarkoitettuna ajankohtana ilman
maksupalvelunkäyttäjän esittämää pyyntöä, tai tiedot olisi asetettava
maksupalvelunkäyttäjän saataville ottaen huomioon hänen mahdollisesti esittämänsä
lisätietopyynnöt. Jälkimmäisessä tapauksessa maksupalvelunkäyttäjän olisi
ryhdyttävä aktiivisiin toimiin tietojen saamiseksi, kuten pyydettävä niitä
nimenomaisesti maksupalveluntarjoajalta, kirjoittauduttava sisään pankkitiliin
liittyvään postilaatikkoon tai tulostettava tiliotteita käyttäen pankkikorttia.
Tällaisia tapauksia varten maksupalveluntarjoajan olisi varmistettava, että
tietoihin pääsy on mahdollinen ja että tiedot ovat maksupalvelunkäyttäjän
saatavilla. (48) Kuluttajan olisi saatava
perustiedot toteutetuista maksutapahtumista ilman lisämaksuja. Kun kyse on
erillisestä maksutapahtumasta, maksupalveluntarjoajan ei pitäisi periä eri
maksua tällaisista tiedoista. Myös puitesopimukseen perustuvista
maksutapahtumista myöhemmin toimitettavat kuukausittaiset tiedot olisi
annettava maksutta. Hinnoittelun avoimuuden merkityksen sekä asiakkaiden
toisistaan poikkeavien tarpeiden vuoksi osapuolten olisi kuitenkin voitava
sopia, että tiheämmin väliajoin annettavista tiedoista tai lisätiedoista
peritään maksu. Jotta erilaiset kansalliset käytännöt voitaisiin ottaa
huomioon, jäsenvaltioiden olisi voitava antaa sääntöjä, joiden mukaan
maksutilin kuukausittaiset paperimuotoiset tiliotteet annetaan aina maksutta. (49) Asiakkaiden liikkuvuuden
helpottamiseksi kuluttajien olisi voitava irtisanoa puitesopimus vuoden
kuluttua ilman kuluja. Sovittu irtisanomisaika ei saisi olla kuluttajille yhtä
kuukautta pidempi eikä maksupalveluntarjoajille kahta kuukautta lyhyempi. Tämä
direktiivi ei saisi vaikuttaa maksupalveluntarjoajan velvoitteeseen
poikkeusolosuhteissa irtisanoa maksupalvelusopimus muun asiaankuuluvan unionin
tai kansallisen lainsäädännön nojalla; tällaista lainsäädäntöä on esimerkiksi
rahanpesusta ja terrorismin rahoittamisesta, toimenpiteistä varojen jäädyttämiseksi
tai rikosten torjuntaan ja tutkintaan liittyvistä erityistoimenpiteistä annettu
lainsäädäntö. (50) Pienmaksuvälineiden olisi
oltava halpa ja helppokäyttöinen vaihtoehto hinnaltaan edullisten tavaroiden ja
palvelujen maksamiseen, eikä niihin pitäisi kohdistaa liiallisia vaatimuksia.
Niitä koskevat tietojenantovaatimukset ja niiden toteuttamista koskevat säännöt
olisi sen vuoksi rajoitettava koskemaan olennaisia tietoja ottaen samalla
huomioon tekniset ominaisuudet, joita pienmaksuvälineillä voidaan oikeutetusti
odottaa olevan. Kevyemmistä vaatimuksista huolimatta maksupalvelunkäyttäjien
suojan pitäisi olla riittävä ottaen huomioon, että kyseisiin maksuvälineisiin
ja erityisesti ennaltamaksettuihin maksuvälineisiin liittyvät riskit ovat
vähäisiä. (51) On tarpeen vahvistaa
perusteet, joiden mukaan kolmansilla palveluntarjoajilla on mahdollisuus
tutustua sellaisiin tietoihin ja käyttää sellaisia tietoja, jotka koskevat
toisen maksupalveluntarjoajan pitämällä maksupalvelunkäyttäjän tilillä olevien
varojen saatavuutta. Sekä kolmannen palveluntarjoajan että
maksupalvelunkäyttäjän tiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan olisi
täytettävä erityisesti tässä direktiivissä vahvistetut tai tarkoitetut taikka
EPV:n ohjeisiin sisältyvät välttämättömät tietosuoja- ja turvallisuusvaatimukset.
Maksajien olisi annettava kolmannelle palveluntarjoajalle nimenomainen lupa
tutustua maksutiliinsä, ja niitä olisi informoitava asianmukaisesti tällaisen
käytön laajuudesta. Sellaisten muiden maksupalveluntarjoajien kehittymisen mahdollistamiseksi,
jotka eivät voi ottaa vastaan talletuksia, luottolaitosten on tarpeen antaa
niille tietoja varojen saatavuudesta, jos maksaja on antanut suostumuksen
tällaisten tietojen välittämiseen maksuvälineen myöntäneelle
maksupalveluntarjoajalle. (52) Maksupalvelunkäyttäjien ja
-tarjoajien oikeuksia ja velvoitteita olisi mukautettava asianmukaisesti aina,
kun käytetään maksutoimeksiantopalvelua, sen ottamiseksi huomioon, että
tapahtumaan osallistuu kolmas maksupalveluntarjoaja. Erityisen tasapainoisen vastuunjaon
tiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan ja tapahtumaan osallistuvan kolmannen
palveluntarjoajan välillä olisi pakotettava ne ottamaan vastuu
määräysvallassaan olevista tapahtuman osista ja annettava selkeät viitteet
vastuussa olevasta osapuolesta, jos ilmenee ongelmia. Petoksen tai riidan
tapauksessa kolmannella palveluntarjoajalla olisi oltava erityinen velvoite
antaa maksajalle ja tiliä ylläpitävälle maksupalveluntarjoajalle tapahtumien
viitetiedot ja kyseiseen tapahtumaan liittyvää toimilupaa koskevat tiedot. (53) Oikeudettomien tai
virheellisesti toteutettujen maksutapahtumien riskien ja seurausten
lievittämiseksi maksupalvelunkäyttäjän olisi ilmoitettava
maksupalveluntarjoajalle mahdollisimman pian kaikki oikeudettomiksi tai
virheellisesti toteutetuiksi väitetyt maksutapahtumat edellyttäen, että
maksupalveluntarjoaja on täyttänyt tämän direktiivin mukaiset
tietojenantovelvoitteensa. Jos maksupalvelunkäyttäjä on noudattanut
ilmoittamista koskevaa määräaikaa, kyseiset vaateet olisi voitava esittää
kansallisen lainsäädännön mukaisten vanhentumisaikojen kuluessa. Tämä
direktiivi ei saisi vaikuttaa maksupalvelunkäyttäjien ja -tarjoajien välisiin
muihin vaateisiin. (54) Jos maksutapahtuma on
toteutettu oikeudettomasti, maksajalle olisi palautettava välittömästi kyseisen
maksutapahtuman summa. Maksajalle aiheutuvien haittojen ehkäisemiseksi
palautuksen tilillepanon arvopäivän olisi oltava viimeistään päivä, jona
kyseinen summa on veloitettu. Jotta voitaisiin kannustaa maksupalvelunkäyttäjää
ilmoittamaan viipymättä palveluntarjoajalleen maksuvälineen varastamisesta tai
katoamisesta ja sillä tavoin vähentää oikeudettomien maksutapahtumien riskiä,
maksupalvelunkäyttäjän vastuun määrän olisi oltava erittäin rajattu, ellei
maksupalvelunkäyttäjä ole toiminut petollisesti tai syyllistynyt törkeään
huolimattomuuteen. Tässä yhteydessä näyttää siltä, että 50 euron summa on
riittävä sen varmistamiseksi, että käyttäjille tarjotaan yhdenmukainen ja
korkeatasoinen suoja koko unionissa. Kun käyttäjät ovat ilmoittaneet
maksupalveluntarjoajalle maksuvälineensä mahdollisesta väärinkäytöstä,
käyttäjiä ei enää pitäisi vaatia vastaamaan kyseisen välineen luvattomasta
käytöstä johtuvista vahingoista. Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa
maksupalveluntarjoajien vastuuseen omien tuotteidensa teknisestä
turvallisuudesta. (55) Maksupalvelunkäyttäjän
mahdollisen huolimattomuuden arvioimisessa olisi otettava huomioon kaikki
olosuhteet. Väitetyn huolimattomuuden todisteet ja sen vakavuusaste olisi
yleensä arvioitava kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Maksuvälineen
tarjoamiseen ja käyttöön liittyviä sopimusehtoja, joiden vaikutuksesta
kuluttajan todistustaakka kasvaisi tai liikkeeseenlaskijan todistustaakka
kevenisi, olisi pidettävä mitätöityinä ja mitättöminä. Erityistilanteissa ja varsinkin
silloin, kun maksuvälinettä ei käytetä myyntipaikassa, kuten internetissä
suoritettavien verkkomaksujen tapauksessa, maksupalveluntarjoajaa on
aiheellista vaatia esittämään todisteet väitetystä huolimattomuudesta, koska
maksajan mahdollisuudet esittää todisteita ovat tuolloin erittäin rajalliset. (56) Oikeudettomia maksutapahtumia
koskevaa tappionjakoa olisi säänneltävä. Lukuun ottamatta tilanteita, joissa on
kyse petollisesta tai törkeän huolimattomasta toiminnasta, kuluttajaa ei
pitäisi milloinkaan velvoittaa maksamaan 50 euron enimmäismäärän ylittävää
summaa, jos hänen tililtään on toteutettu oikeudeton maksutapahtuma.
Maksupalvelunkäyttäjiin, jotka eivät ole kuluttajia, voidaan soveltaa eri
säännöksiä, sillä kyseiset käyttäjät voivat tavallisesti paremmin arvioida
petosriskin ja toteuttaa vastatoimia. (57) Tässä direktiivissä olisi
annettava kuluttajien suojaamiseksi säännöt palautuksesta, kun toteutettu
maksutapahtuma ylittää kohtuullisena pidettävän summan. Maksajalle aiheutuvan
taloudellisen haitan ehkäisemiseksi on tarpeen varmistaa, että palautuksen
tilillepanon arvopäivä on viimeistään päivä, jona kyseinen summa on veloitettu.
Kun on kyse suoraveloituksista, maksupalveluntarjoajien olisi voitava myöntää
asiakkailleen vielä tätä edullisempia ehtoja, ja asiakkailla olisi oltava
ehdoton oikeus palautukseen kaikista riitautetuista maksutapahtumista. Tämä
ehdoton oikeus palautukseen, jolla taataan korkein mahdollinen kuluttajansuojan
taso, ei ole kuitenkaan perusteltu silloin, kun kauppias on jo täyttänyt
sopimusvelvoitteensa ja kyseinen tavara tai palvelu on jo kulutettu. Jos
käyttäjä esittää maksutapahtumaa koskevan palautusvaatimuksen, palautusoikeudet
eivät saisi vaikuttaa maksajan vastuuseen suhteessa maksunsaajaan maksun
perustana olevan oikeussuhteen nojalla, esimerkiksi tilatuista, kulutetuista
tai laillisesti veloitetuista tavaroista tai palveluista, eikä käyttäjien
oikeuteen peruuttaa maksutoimeksianto. (58) Taloutensa suunnittelemiseksi
ja maksuvelvoitteidensa täyttämiseksi ajallaan kuluttajilla ja yrityksillä on
oltava varmuus siitä, kuinka kauan maksutoimeksiannon toteuttaminen kestää.
Tämän vuoksi tällä direktiivillä pitäisi ottaa käyttöön ajankohta, jona
oikeudet ja velvoitteet tulevat voimaan, erityisesti silloin kun maksupalveluntarjoaja
vastaanottaa maksutoimeksiannon, mukaan lukien ajankohta, jona sillä on ollut
tilaisuus vastaanottaa maksutoimeksianto maksupalvelusopimuksessa sovittuja
viestintävälineitä käyttäen riippumatta aiemmasta osallistumisestaan
maksutoimeksiannon laatimiseen ja toimittamiseen, kuten turvallisuuden ja
varojen saatavuuden tarkastaminen, PIN-koodin käyttöä koskevat tiedot tai
maksulupauksen antaminen. Maksutoimeksiannon vastaanottamisen olisi lisäksi
tapahduttava silloin, kun maksajan maksupalveluntarjoaja vastaanottaa
maksutoimeksiannon, jolla maksajan tiliä veloitetaan. Tässä yhteydessä ei
pitäisi olla merkitystä sillä, minä päivänä tai ajankohtana maksunsaaja
toimittaa palveluntarjoajalleen maksutoimeksiantoja, joilla on määrä periä
esimerkiksi korttimaksuja tai suoraveloituksia, tai maksupalveluntarjoaja
myöntää maksunsaajalle ennakkorahoitusta kyseisille määrille (tilille
annettavan ehdollisen luoton muodossa). Käyttäjien olisi voitava luottaa
siihen, että täydellinen ja voimassa oleva maksutoimeksianto toteutetaan
asianmukaisesti, jos maksupalveluntarjoajalla ei ole sopimukseen tai lakiin
perustuvaa kieltäytymisperustetta. Jos maksupalveluntarjoaja kieltäytyy
toteuttamasta maksutoimeksiantoa, kieltäytymisestä ja sen perusteista olisi sen
vuoksi ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle mahdollisimman pian unionin ja
kansallisen lainsäädännön vaatimuksia noudattaen. (59) Kun otetaan huomioon, millä
nopeudella maksutapahtumia nykyaikaisissa täysin automaattisissa
maksujärjestelmissä käsitellään, minkä vuoksi maksutoimeksiantoja ei tietyn
ajankohdan jälkeen voida peruuttaa ilman manuaalisesta käsittelystä aiheutuvia
suuria kustannuksia, on tarpeen asettaa selkeä määräaika maksun peruutukselle.
Maksupalvelun ja ‑toimeksiannon tyypistä riippuen ajankohtaa voidaan kuitenkin
muuttaa osapuolten välisellä sopimuksella. Peruuttamista olisi sovellettava
tässä yhteydessä vain maksupalvelunkäyttäjän ja -tarjoajan väliseen suhteeseen,
eikä se siten vaikuta maksutapahtumien peruuttamattomuuteen ja lopullisuuteen
maksujärjestelmissä. (60) Tällainen peruuttamattomuus ei
saisi vaikuttaa joidenkin jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädettyyn
maksupalveluntarjoajan oikeuteen tai velvoitteeseen palauttaa maksajalle
toteutetun maksutapahtuman summa, jos maksaja ja maksunsaaja ovat riitautuneet
keskenään, maksajan puitesopimuksen tai kansallisten lakien, asetusten,
hallinnollisten määräysten tai ohjeiden nojalla. Tällaista palautusta olisi
pidettävä uutena maksutoimeksiantona. Näitä tapauksia lukuun ottamatta
maksutoimeksiannon perustana olevaan oikeussuhteeseen liittyvät oikeudelliset
riidat olisi ratkaistava yksinomaan maksajan ja maksunsaajan kesken. (61) Täysin yhdennetyn
automaattisen maksujenkäsittelyn (straight-through processing) ja
maksupalvelunkäyttäjien välisten velvoitteiden noudattamiseen liittyvän
oikeusvarmuuden kannalta on välttämätöntä, että maksajan siirtämä summa
hyvitetään maksunsaajan tilille kokonaisuudessaan. Tämän vuoksi maksutapahtuman
toteuttamiseen osallistuvilla välittäjillä ei pitäisi olla mahdollisuutta tehdä
siirrettävästä summasta vähennyksiä. Maksunsaajilla olisi kuitenkin oltava
mahdollisuus tehdä maksupalveluntarjoajansa kanssa sopimus, jonka nojalla
viimeksi mainittu voi vähentää omat kulunsa. Jotta maksunsaaja voi tarkistaa,
että maksettava summa on maksettu oikein, maksutapahtumasta myöhemmin
toimitettavien tietojen olisi kuitenkin sisällettävä siirrettyjen varojen
kokonaissumman lisäksi kaikkien kulujen määrä. (62) Kokemusten mukaan kulujen
jakaminen maksajan ja maksunsaajan kesken on tehokkain järjestelmä, sillä se
helpottaa täysin yhdennettyä automaattista maksujenkäsittelyä. Sen vuoksi olisi
säädettävä, että maksupalveluntarjoajien on veloitettava yleensä kulut suoraan
maksajalta ja maksunsaajalta. Tätä olisi kuitenkin sovellettava ainoastaan, jos
maksutapahtuma ei edellytä valuutanmuuntoa. Veloitettavien kulujen määrä voi
olla myös nolla, koska tämän direktiivin säännökset eivät saisi vaikuttaa
käytäntöihin, joissa maksupalveluntarjoaja ei veloita kuluttajilta maksua
tilien hyvittämisestä. Sopimusehdoista riippuen maksupalveluntarjoaja voi
vastaavasti veloittaa ainoastaan maksunsaajalta (kauppiaalta) maksun
maksupalvelun käytöstä, jolloin maksajalle ei aiheudu kuluja. Maksujärjestelmät
voivat veloittaa maksun liittymismaksun muodossa. Siirrettävää summaa ja
veloitettavia kuluja koskevat säännökset eivät vaikuta suoraan hinnoitteluun
maksupalveluntarjoajien tai välittäjien välillä. (63) Erilaiset kansalliset
käytännöt maksun veloittamisessa tietyn maksuvälineen käytöstä, jäljempänä
’lisämaksun veloittaminen’, ovat johtaneet äärimmäisen heterogeeniseen
tilanteeseen unionin maksumarkkinoilla ja aiheuttaneet sekaannusta kuluttajien
keskuudessa erityisesti sähköisen kaupankäynnin ja rajatylittävän toiminnan
yhteydessä. Kauppiaat, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, joissa lisämaksun
veloittaminen on sallittua, tarjoavat tuotteita ja palveluita jäsenvaltioissa,
joissa se on kiellettyä mutta joissa ne silti veloittavat kuluttajilta
lisämaksun. Vahvoja perusteita lisämaksun veloituskäytäntöjen tarkistamiseen
tukee myös se seikka, että asetuksella (EU) N:o xxx/yyyy otetaan käyttöön
korttipohjaisista maksuista veloitettavia monenvälisiä toimitusmaksuja koskevat
säännöt. Koska toimitusmaksut ovat pääasiallisia syitä siihen, että
useimmat korttimaksut ovat kalliita, ja koska lisämaksun veloittaminen
rajoittuu käytännössä korttipohjaisiin maksuihin, toimitusmaksuja koskevia
sääntöjä olisi täydennettävä lisämaksun veloittamista koskevien sääntöjen
tarkistamisella. Kustannusten avoimuuden ja tehokkaimpien maksuvälineiden käytön
edistämiseksi jäsenvaltiot ja maksupalveluntarjoajat eivät saisi estää
maksunsaajaa pyytämästä maksajalta maksua tietyn maksuvälineen käytöstä ottaen
asianmukaisesti huomioon direktiivin 2011/83/EU säännökset. Maksunsaajan
oikeutta pyytää lisämaksua olisi kuitenkin sovellettava vain niihin
maksuvälineisiin, joita koskevia toimitusmaksuja ei säännellä. Tämän odotetaan
toimivan mekanismina, joka ohjaa edullisimpien maksuvälineiden käyttöön. (64) Maksujen tehostamiseksi
kaikkialla unionissa olisi säädettävä, että kaikkien sellaisten maksajan
käynnistämien maksutapahtumien, mukaan lukien tilisiirrot ja rahansiirrot,
jotka ovat euromääräisiä tai euroalueen ulkopuolisen jäsenvaltion valuutan
määräisiä, toteuttamisajan olisi oltava enintään yksi päivä. Kaikkiin muihin
maksuihin, kuten maksunsaajan käynnistämiin tai tämän välityksellä
käynnistettyihin maksuihin, esimerkiksi suoraveloituksiin ja korttimaksuihin,
olisi sovellettava samaa yhden päivän toteuttamisaikaa, elleivät
maksupalveluntarjoaja ja maksaja ole nimenomaisesti sopineet pidemmästä
toteuttamisajasta. Kyseisiä määräaikoja olisi oltava mahdollista jatkaa yhdellä
työpäivällä, jos maksutoimeksianto annetaan kirjallisena. Näin maksupalveluita
voidaan edelleen tarjota niille kuluttajille, jotka ovat tottuneet käyttämään
ainoastaan paperiasiakirjoja. Suoraveloitusjärjestelmää käytettäessä
maksunsaajan maksupalveluntarjoajan olisi toimitettava veloituspyyntö
maksunsaajan ja maksupalveluntarjoajan sopimassa määräajassa, jotta maksu
voidaan suorittaa sovittuna maksupäivänä. Ottaen huomioon, että
maksuinfrastruktuurit ovat usein hyvin tehokkaita, jäsenvaltioiden olisi
voitava pitää voimassa tai asettaa tarvittaessa yhtä työpäivää lyhyempi
toteuttamisaika, jotta palvelutaso ei heikentyisi nykyisestä. (65) Rahamäärältään täysimääräistä
toteuttamista ja toteuttamisaikaa koskevien säännösten olisi muodostettava hyvä
käytäntö niitä tapauksia varten, joissa toinen palveluntarjoajista ei ole
sijoittautunut unioniin. (66) Voidakseen tehdä valintoja
maksupalvelunkäyttäjien on tärkeää tietää, mitä kustannuksia ja maksuja
maksupalveluista todellisuudessa aiheutuu. Läpinäkymättömien
hinnoittelumenetelmien käyttöä ei sen vuoksi pitäisi sallia, sillä yleisesti
tunnustetaan, että käyttäjien on tällaisten menetelmien vuoksi erittäin vaikea
selvittää maksupalvelun todellista hintaa. Varsinkaan käyttäjälle epäedullista
arvopäivän määritystä ei pitäisi sallia. (67) Maksujärjestelmän kitkattoman
ja tehokkaan toiminnan edellytyksenä on, että käyttäjä voi luottaa siihen, että
maksupalveluntarjoaja toteuttaa maksutapahtuman oikein ja sovitussa ajassa.
Yleensä palveluntarjoaja kykenee arvioimaan riskit, joita maksutapahtumaan
sisältyy. Juuri palveluntarjoaja on se, joka tarjoaa maksujärjestelmän, tekee
järjestelyitä väärin ohjattujen tai kohdennettujen varojen palauttamiseksi ja
päättää useimmissa tapauksissa maksutapahtumassa mukana olevista välittäjistä.
Näiden näkökohtien perusteella on täysin asianmukaista asettaa
maksupalveluntarjoaja vastuuseen käyttäjältä hyväksymänsä maksutapahtuman
toteuttamisesta, lukuun ottamatta epätavallisia ja ennalta arvaamattomia
olosuhteita sekä maksunsaajan maksupalveluntarjoajan tekoja ja laiminlyöntejä,
jos ainoastaan maksunsaaja on vastuussa maksupalveluntarjoajan valinnasta.
Jotta maksaja ei kuitenkaan jäisi ilman suojaa sellaisissa epätodennäköisissä
tapauksissa, joissa saattaa jäädä epäselväksi (non liquet), onko
maksunsaajan maksupalveluntarjoaja asianmukaisesti vastaanottanut maksettavan
määrän vai ei, todistustaakan olisi oltava maksajan maksupalveluntarjoajalla.
Pääsääntöisesti voidaan odottaa, että välittävä laitos, tavallisesti puolueeton
elin kuten keskuspankki tai selvitysyhteisö, joka siirtää maksettavan määrän
lähettävältä maksupalveluntarjoajalta vastaanottavalle
maksupalveluntarjoajalle, säilyttää tilitiedot ja voi toimittaa ne
jälkimmäiselle aina tarvittaessa. Aina kun maksettava määrä on hyvitetty
vastaanottavan maksupalveluntarjoajan tilille, maksunsaajalle pitäisi syntyä
välittömästi oikeus vaatia omaa maksupalveluntarjoajaansa hyvittämään maksu
omalle tililleen. (68) Maksajan
maksupalveluntarjoajan olisi otettava vastuu maksun oikeasta suorittamisesta,
mukaan lukien erityisesti maksutapahtuman täysimääräisyys ja toteuttamisaika,
sekä täysi vastuu muiden maksuketjun osapuolten laiminlyönneistä maksunsaajan
tiliin saakka. Jos maksunsaajan maksupalveluntarjoajalle ei ole maksettu koko
määrää tai koko määrä maksetaan myöhässä, maksajan maksupalveluntarjoajan olisi
mainitun vastuun seurauksena oikaistava maksutapahtuma tai palautettava maksajalle
viipymättä kyseessä oleva osa maksutapahtumasta, tämän kuitenkaan rajoittamatta
kansallisen lainsäädännön mukaisesti mahdollisesti esitettäviä vaatimuksia.
Maksupalveluntarjoajan vastuun vuoksi maksajaa tai maksunsaajaa ei pitäisi
vaatia maksamaan virheelliseen maksuun liittyviä kustannuksia. Toteuttamatta
jääneiden taikka virheellisesti tai myöhässä toteutettujen maksutapahtumien
osalta jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksupalveluntarjoajien
oikaisevien maksujen arvopäivä ja oikein suoritetun maksun arvopäivä ovat aina
samat. (69) Tämän direktiivin olisi
katettava ainoastaan maksupalvelunkäyttäjän ja -tarjoajan väliset
sopimusvelvoitteet ja -vastuut. Tilisiirtojen ja muiden maksupalveluiden
asianmukainen toiminta kuitenkin edellyttää, että maksupalveluntarjoajat ja
niiden välittäjät, kuten käsittelijät, ovat tehneet keskenään sopimuksia,
joissa on sovittu niiden keskinäisistä oikeuksista ja velvoitteista. Vastuisiin
liittyvät kysymykset muodostavat olennaisen osan kyseisistä yhdenmukaisista sopimuksista.
Luotettavuuden takaamiseksi maksupalveluntarjoajien ja maksutapahtumaan
osallistuvien välittäjien kesken on oltava oikeudellinen varmuus siitä, että
maksupalveluntarjoaja, joka ei ole vastuussa, saa tappioistaan tai maksetuista
summista korvauksen tämän direktiivin korvausvastuuta koskevien säännösten
nojalla. Muut oikeudet ja takautumisoikeuden sisällön yksityiskohdat sekä se,
miten vastuu virheellisestä maksutapahtumasta kohdistetaan vastuussa olevaan
maksupalveluntarjoajaan tai välittäjään, olisi jätettävä määriteltäväksi
sopimusjärjestelyillä. (70) Maksupalveluntarjoajan olisi
voitava määrittää yksiselitteisesti tiedot, jotka tarvitaan maksutoimeksiannon
toteuttamiseksi oikein. Jotta voitaisiin välttää pirstaleisuus eikä
vaarannettaisi yhdennettyjen maksujärjestelmien perustamista unioniin,
jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saisi edellyttää, että maksutapahtumissa
käytetään juuri tiettyä tunnistetta. Tämä ei saisi kuitenkaan estää
jäsenvaltioita vaatimasta, että maksajan maksupalveluntarjoaja noudattaa
asianmukaista huolellisuutta ja varmistaa, jos se on teknisesti mahdollista
ilman manuaalista käsittelyä, yksilöllisen tunnisteen johdonmukaisuuden, ja
siinä tapauksessa, että yksilöllinen tunniste osoittautuu epäjohdonmukaiseksi,
kieltäytyy maksutoimeksiannon toteuttamisesta ja ilmoittaa siitä maksajalle.
Maksupalveluntarjoajan vastuu olisi rajoitettava maksutapahtuman toteuttamiseen
oikein maksupalvelunkäyttäjän maksutoimeksiannon mukaisesti. (71) Jotta voitaisiin helpottaa
tehokasta petostentorjuntaa ja torjua maksupetoksia kaikkialla unionissa, olisi
säädettävä tehokkaasta tietojenvaihdosta maksupalveluntarjoajien välillä, ja
maksupalveluntarjoajien olisi voitava kerätä, käsitellä ja vaihtaa
maksupetoksiin osallisten henkilöiden henkilötietoja. Tämän direktiivin
mukaisessa henkilötietojen käsittelyssä olisi noudatettava Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[37]
sekä direktiivin 95/46/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY)
N:o 45/2001[38]
saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettuja kansallisia sääntöjä. (72) Tässä direktiivissä
kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin
perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, mukaan lukien oikeus yksityis- ja
perhe-elämän kunnioittamiseen, oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus,
oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja kielto syyttää ja rangaista
oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta. Tämä direktiivi on
pantava täytäntöön näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. (73) Tämän direktiivin mukaisesti
annettujen kansallisen lainsäädännön säännösten tehokas täytäntöönpano on
välttämätöntä. Sen vuoksi olisi luotava asianmukaiset menettelyt, joilla olisi
mahdollista tehdä valituksia maksupalveluntarjoajista, jotka eivät noudata
kyseisiä säännöksiä, ja varmistaa, että asianmukaisia, tehokkaita,
oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia määrätään tarvittaessa. Tämän
direktiivin tehokkaan noudattamisen varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi
nimettävä toimivaltaiset viranomaiset, jotka noudattavat Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1093/2010[39]
säädettyjä edellytyksiä ja toimivat riippumattomasti suhteessa
maksupalveluntarjoajiin. Avoimuuden varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi
ilmoitettava komissiolle viranomaiset, jotka on nimetty, ja esitettävä lisäksi
selkeä kuvaus tehtävistä, jotka niiden on hoidettava tämän direktiivin nojalla.
(74) Jäsenvaltioiden olisi
varmistettava, että maksupalveluntarjoajien ja kuluttajien tässä direktiivissä
tarkoitettuja oikeuksia ja velvoitteita koskevien riitojen ratkaisemiseksi on
olemassa helposti saatavilla oleva ja edullinen tuomioistuimen ulkopuolinen
menettely, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kuluttajien oikeutta viedä asia
tuomioistuimeen. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o
593/2008[40]
säädetään, että kuluttaja ei sovellettavaa lakia koskevien sopimusehtojen
perusteella menetä sen valtion lain pakottavien säännösten suojaa, jossa hänen
vakinainen asuinpaikkansa on. Tehokkaan ja toimivan riidanratkaisumenettelyn
osalta jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maksupalveluntarjoajat ottavat
käyttöön tehokkaan kuluttajien valituksia koskevan menettelyn, jota kuluttajat
voivat noudattaa ennen riidan siirtämistä tuomioistuimen ulkopuoliseen
menettelyyn tai tuomioistuimen käsiteltäväksi. Valitusmenettelyn olisi
sisällettävä lyhyet ja selkeästi määritellyt määräajat, joihin mennessä
maksupalveluntarjoajan olisi vastattava valitukseen. (75) Jäsenvaltioiden olisi
määritettävä, voisivatko toimilupien myöntämiseen maksulaitoksille nimetyt
toimivaltaiset viranomaiset olla toimivaltaisia myös tuomioistuimen
ulkopuolisia valitus- ja oikeuskeinoja koskevissa menettelyissä. (76) Tällä direktiivillä ei
rajoiteta seurauksiin liittyvien kansallisen lainsäädännön säännösten
soveltamista tietojen ilmaisemisessa tai lähettämisessä ilmeneviä puutteita
koskevan vastuun osalta. (77) Tällä direktiivillä ei pitäisi
rajoittaa maksupalveluiden alv-kohteluun liittyvien Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivin 2006/112/EY[41]
säännösten soveltamista. (78) Oikeusvarmuuden vuoksi on
tarkoituksenmukaista tehdä siirtymäjärjestelyitä, jotka mahdollistavat sen,
että ennen tämän direktiivin voimaantuloa direktiivin 2007/64/EY saattamisesta
osaksi kansallista lainsäädäntöä annetun kansallisen lainsäädännön mukaisen
maksulaitostoiminnan aloittaneet henkilöt voivat jatkaa toimintaa kyseisessä
jäsenvaltiossa määrätyn ajan. (79) Komissiolle olisi siirrettävä
valta hyväksyä säädöksiä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290
artiklan mukaisesti, kun suositukseen 2003/361/EY tehtävää viittausta
mukautetaan kyseisen suosituksen muuttamisen yhteydessä ja kun
maksupalveluntarjoajan toteuttamien maksutapahtumien keskimääräistä arvoa, jota
käytetään kynnysarvona niiden jäsenvaltioiden tapauksessa, jotka soveltavat
mahdollisuutta luopua (osasta) toimilupavaatimuksia pienempien maksulaitosten
osalta, muutetaan inflaation ja merkittävän markkinakehityksen vuoksi. On
erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset
kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä
valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat
toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin
ja asianmukaisesti. (80) Tämän direktiivin yhdenmukaisen
soveltamisen varmistamiseksi komission olisi voitava tukeutua EPV:n
asiantuntemukseen ja tukeen, ja EPV:n tehtävänä olisi oltava laatia ohjeita ja
teknisiä sääntelystandardeja maksupalveluihin liittyvistä
turvallisuusnäkökohdista ja jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä, joka koskee
palveluiden tarjoamista ja toimiluvan saaneiden maksulaitosten perustamista
muissa jäsenvaltioissa. Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä kyseiset
tekniset sääntelystandardit. Nämä erityistehtävät ovat täysin EPV:n aseman ja
vastuiden mukaiset, sellaisina kuin ne määritellään EPV:n perustamisesta
annetussa asetuksessa (EU) N:o 1093/2010. (81) Jäsenvaltiot eivät voi
riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta eli maksupalveluiden
sisämarkkinoiden yhdentymisen jatkamista, joka edellyttää useiden
jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin tällä hetkellä sisältyvien lukuisten
erilaisten sääntöjen yhdenmukaistamista, vaan se voidaan saavuttaa paremmin
unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista
tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen
mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen
mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen
saavuttamiseksi tarpeen. (82) Jäsenvaltiot ovat selittävistä
asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission
yhteisen poliittisen lausuman[42]
mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen
toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista
lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien
ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden
vastaavien osien suhde. Lainsäätäjä pitää tämän direktiivin osalta tällaisten
asiakirjojen toimittamista perusteltuna. (83) Direktiiviin 2007/64/EY
tarvittavien muutosten suuren määrän vuoksi kyseinen direktiivi on aiheellista
kumota ja korvata, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I OSASTO
KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla
Kohde 1. Tässä direktiivissä
vahvistetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltioiden on jaettava
maksupalveluntarjoajat seuraaviin kuuteen ryhmään: a) Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksen (EU) N:o 575/2013[43] 4 artiklan 1 alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetut luottolaitokset,
mukaan lukien kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan 17 alakohdassa tarkoitetut
niiden luottolaitosten unionissa sijaitsevat sivukonttorit, joilla on
pääkonttori unionissa tai direktiivin 2013/36/EU 47 artiklan mukaisesti unionin
ulkopuolella; b) direktiivin 2009/110/EY 2 artiklan
1 kohdassa tarkoitetut sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitokset; c) postisiirtoa hoitavat laitokset, joilla
on kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus tarjota maksupalveluita; d) tämän direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa
tarkoitetut maksulaitokset; e) Euroopan keskuspankki ja kansalliset
keskuspankit, silloin kun ne eivät toimi raha- tai muina viranomaisina; f) jäsenvaltiot tai niiden alueelliset tai
paikalliset viranomaiset, silloin kun ne eivät toimi viranomaisina. 2. Tässä direktiivissä
vahvistetaan myös säännöt, jotka koskevat maksupalveluehtojen avoimuutta ja
maksupalveluihin liittyviä tietojenantovaatimuksia sekä maksupalvelunkäyttäjien
ja -tarjoajien oikeuksia ja velvoitteita, kun maksupalveluja tarjotaan
tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana. 2 artikla
Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan
unionissa tarjottaviin maksupalveluihin, jos sekä maksajan että maksunsaajan
maksupalveluntarjoaja sijaitsevat tai maksutapahtuman yksinään toteuttava
maksupalveluntarjoaja sijaitsee unionissa. Tämän direktiivin 78 artiklaa ja III
osastoa sovelletaan myös maksutapahtumiin, jos vain yksi
maksupalveluntarjoajista sijaitsee unionissa, niiden maksutapahtuman osien
osalta, jotka toteutetaan unionissa. 2. Tämän direktiivin III osastoa
sovelletaan minkä tahansa valuutan määräisiin maksupalveluihin. Tämän
direktiivin IV osastoa sovelletaan euromääräisiin tai euroalueen ulkopuolisen
jäsenvaltion valuutan määräisiin maksupalveluihin. 3. Jäsenvaltiot voivat olla
soveltamatta kaikkia tai osaa tämän direktiivin säännöksistä direktiivin
2013/36/EU 2 artiklan 5 kohdan 2–23 alakohdassa tarkoitettuihin
laitoksiin, lukuun ottamatta mainitun artiklan 5 kohdan 2 ja 3 alakohdassa
tarkoitettuja laitoksia. 3 artikla
Soveltamisalan ulkopuolelle jäävä toiminta Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin: a) yksinomaan käteisenä suoraan maksajalta
maksunsaajalle ilman välittäjää toteutetut maksutapahtumat; b) maksutapahtumat maksajalta maksunsaajalle
sellaisen kaupallisen asiamiehen välityksellä, jolla on lupa neuvotella tai
tehdä tavaroiden tai palveluiden myynti- tai ostosopimus joko maksajan tai
maksunsaajan puolesta; c) ammattimainen seteleiden ja
metallirahojen fyysinen kuljetus, mukaan lukien niiden vastaanottaminen,
käsittely ja luovuttaminen; d) maksutapahtumat, joissa on kyse
ei-ammattimaisesta käteisrahan vastaanottamisesta ja luovuttamisesta voittoa
tavoittelemattoman toiminnan tai hyväntekeväisyyden yhteydessä; e) palvelut, joissa maksunsaaja antaa tavaroiden
tai palvelujen oston yhteydessä maksutapahtuman osana käteisrahaa maksajalle
maksupalvelunkäyttäjän sitä nimenomaisesti pyydettyä juuri ennen
maksutapahtuman toteuttamista; f) käteisoperaatiot, joissa varoja ei
pidetä maksutilillä; g) maksutapahtumat, joiden perustana on
jokin seuraavista maksupalveluntarjoajan asettamista dokumenteista, joiden
tarkoituksena on asettaa varoja maksunsaajan käytettäväksi: i. paperisekit, joita säännellään
yhtäläisestä sekkilaista 19 päivänä maaliskuuta 1931 tehdyllä Geneven
yleissopimuksella, ii. edellä i alakohdassa tarkoitettujen
paperisekkien kaltaiset paperisekit, joihin sovelletaan sellaisen jäsenvaltion
lainsäädäntöä, joka ei ole 19 päivänä maaliskuuta 1931 tehdyn Geneven
yleissopimuksen osapuoli, iii. yhtäläisestä vekselilaista 7 päivänä
kesäkuuta 1930 tehdyn Geneven sopimuksen mukaiset paperimuodossa olevat
asetteet, iv. edellä iii alakohdassa tarkoitettujen
paperimuodossa olevien asetteiden kaltaiset asetteet, joihin sovelletaan
sellaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka ei ole yhtäläisestä vekselilaista 7
päivänä kesäkuuta 1930 tehdyn Geneven yleissopimuksen osapuoli, v. paperiset maksukupongit, vi. paperiset matkasekit, vii. Maailman postiliiton määrittelemät
paperiset postiosoitukset; h) maksutapahtumat, jotka toteutetaan
maksujärjestelmässä tai arvopaperien selvitysjärjestelmässä selvitysosapuolten,
keskusvastapuolen, selvitysyhteisön ja/tai keskuspankkien ja muiden
järjestelmään osallistujien ja maksupalveluntarjoajien välillä, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta 29 artiklan soveltamista; i) maksutapahtumat, jotka liittyvät h
alakohdassa tarkoitettujen henkilöiden tai sijoituspalveluyritysten,
luottolaitosten, sijoituspalveluita tarjoavien yhteissijoitusyritysten tai
rahastoyhtiöiden ja muiden sellaisten yhteisöjen, jotka tarjoavat
sijoituspalveluita, tai tahojen, jotka voivat pitää arvopapereita
säilytyksessä, harjoittamaan arvopapereiden omaisuudenhoitoon, mukaan lukien
osingot, tuotot tai muut jaetut tuotot, taikka lunastukseen tai myyntiin; j) maksupalveluiden tarjoamista tukevat
palvelut, joista tekniset palveluntarjoajat huolehtivat saamatta siirrettäviä
varoja missään vaiheessa haltuunsa, kuten tietojen käsittely ja tallentaminen,
yksityisyyttä suojaavat palvelut, tietojen ja henkilöllisyyden todentaminen,
tietotekniikan ja viestintäverkkojen tarjoaminen, maksupalveluissa käytettävien
päätteiden ja laitteiden tarjoaminen ja ylläpitäminen, lukuun ottamatta
maksutoimeksianto- ja tilitietopalveluita; k) palvelut, jotka perustuvat erityisiin
välineisiin, jotka on suunniteltu tarkkaan määriteltyjen tarpeiden täyttämistä
varten ja joita voidaan käyttää vain rajallisesti, koska kyseisen erityisen
välineen haltija voi käyttää sitä tavaroiden tai palveluiden hankkimiseen
ainoastaan välineen myöntäjän tiloissa tai välineen myöntäjän kanssa tehdyn
suoran kaupallisen sopimuksen nojalla palveluntarjoajien rajallisessa verkossa
tai koska sitä voidaan käyttää vain joidenkin tavaroiden tai palveluiden
hankkimiseen; l) maksutapahtumat, jotka sähköisten
viestintäverkkojen tai palveluiden tarjoajat toteuttavat, jos tapahtuma
toteutetaan verkon tai palvelun käyttäjää varten ja digitaalisen sisällön
hankintaa varten sähköisten viestintäpalveluiden liitännäispalveluina,
riippumatta sisällön hankintaan tai kulutukseen käytettävästä laitteesta
edellyttäen, että kunkin erillisen maksutapahtuman arvo on enintään 50 euroa ja
maksutapahtumien kumulatiivinen arvo on enintään 200 euroa minkä tahansa
laskutuskuukauden aikana; m) maksupalveluntarjoajien sekä niiden
asiamiesten tai sivukonttoreiden välillä niiden omaan lukuun toteutettavat
maksutapahtumat; n) maksutapahtumat emoyrityksen ja sen
tytäryrityksen välillä tai saman emoyrityksen tytäryritysten välillä ilman että
muu maksupalveluntarjoaja kuin samaan konserniin kuuluva yritys toimii
maksupalvelun välittäjänä. 4 artikla
Määritelmät Tässä
direktiivissä tarkoitetaan 1. ’kotijäsenvaltiolla’
jompaakumpaa seuraavista: i. jäsenvaltiota, jossa
maksupalveluntarjoajalla on sääntömääräinen kotipaikka; tai ii. jäsenvaltiota, jossa maksupalveluntarjoajan
päätoimipaikka sijaitsee, jos sillä ei sen oman kansallisen lainsäädännön
mukaan ole sääntömääräistä kotipaikkaa; 2. ’vastaanottavalla
jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, joka ei ole kotijäsenvaltio ja jossa
maksupalveluntarjoajalla on asiamies tai sivukonttori taikka jossa se tarjoaa
maksupalveluita; 3. ’maksupalvelulla’ mitä
tahansa liitteessä I mainittua liiketoimintaa; 4. ’maksulaitoksella’
oikeushenkilöä, jolle on tämän direktiivin 10 artiklan mukaisesti
myönnetty toimilupa maksupalveluiden tarjoamiseen ja toteuttamiseen kaikkialla
unionissa; 5. ’maksutapahtumalla’ maksajan
käynnistämää tai maksajan puolesta käynnistettyä toimenpidettä taikka
maksunsaajan käynnistämää toimenpidettä, jossa on kyse varojen asettamisesta
käytettäväksi, siirtämisestä tai nostamisesta maksajan ja maksunsaajan
välisistä velvoitteista riippumatta; 6. ’maksujärjestelmällä’
varojensiirtojärjestelmää, jossa on viralliset ja vakioidut järjestelyt ja
yhteiset säännöt maksutapahtumien käsittelylle, selvitykselle ja/tai katteensiirrolle; 7. ’maksajalla’ luonnollista
henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on maksutilin haltija ja joka antaa
maksutoimeksiannon kyseiseltä maksutililtä tai, jos maksutiliä ei ole,
luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka antaa maksutoimeksiannon; 8. ’maksunsaajalla’ luonnollista
henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on tarkoitettu maksutapahtuman kohteena
olevien varojen vastaanottajaksi; 9. ’maksupalveluntarjoajalla’
1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja laitoksia ja luonnollisia
henkilöitä ja oikeushenkilöitä, joihin sovelletaan poikkeusta 27 artiklan
nojalla; 10. ’tiliä ylläpitävällä
maksupalveluntarjoajalla’ maksupalveluntarjoajaa, joka tarjoaa maksajalle
maksutilejä ja hoitaa niitä; 11. ’kolmannella
maksupalveluntarjoajalla’ maksupalveluntarjoajaa, joka harjoittaa liitteessä I
olevassa 7 kohdassa tarkoitettua liiketoimintaa; 12. ’maksupalvelunkäyttäjällä’
luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka käyttää maksupalvelua joko
maksajan tai maksunsaajan tai molempien ominaisuudessa; 13. ’kuluttajalla’ luonnollista
henkilöä, jonka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat
maksupalvelusopimukset eivät liity kyseisen henkilön elinkeinon, liiketoiminnan
tai ammatin harjoittamiseen; 14. ’puitesopimuksella’
maksupalvelusopimusta, jota sovelletaan tulevien erillisten ja peräkkäisten
maksutapahtumien toteuttamiseen ja joka voi sisältää maksutilin perustamista
koskevat velvoitteet ja ehdot; 15. ’rahansiirrolla’
maksupalvelua, jossa maksajalta vastaanotetaan varoja ilman maksutilin
perustamista maksajan tai maksunsaajan nimiin ja jonka yksinomaisena
tarkoituksena on siirtää vastaava summa maksunsaajalle tai muulle maksunsaajan
puolesta toimivalle maksupalveluntarjoajalle ja/tai jossa varat vastaanotetaan
maksunsaajan puolesta ja asetetaan tämän käyttöön; 16. ’maksutilillä’ yhden tai
useamman maksupalvelunkäyttäjän nimissä olevaa tiliä, jota käytetään
maksutapahtumien toteuttamiseen; 17. ’varoilla’ seteleitä ja
metallirahaa, tilirahaa ja direktiivin 2009/110/EY 2 artiklan 2 kohdassa
määriteltyä sähköistä rahaa; 18. ’maksutoimeksiannolla’
maksajan tai maksunsaajan maksupalveluntarjoajalleen antamaa määräystä
toteuttaa maksutapahtuma; 19. ’arvopäivällä’
viiteajankohtaa, jota maksupalveluntarjoaja käyttää laskiessaan korkoa
varoille, jotka veloitetaan maksutililtä tai hyvitetään maksutilille; 20. ’viitekurssilla’
valuutanmuunnon yhteydessä laskennan perustana käytettävää vaihtokurssia, jonka
maksupalveluntarjoaja on asettanut saataville tai joka on peräisin julkisesti
saatavissa olevasta lähteestä; 21. ’todentamisella’ menettelyä,
jolla maksupalveluntarjoajan on mahdollista varmistaa tietyn maksuvälineen
käyttäjän henkilöllisyys, mukaan lukien henkilökohtaisten turvatekijöiden
käyttö tai henkilötietoasiakirjojen tarkistaminen; 22. ’asiakkaan vahvalla
tunnistamisella’ menettelyä, jota käytetään luonnollisen henkilön tai
oikeushenkilön tunnistetietojen vahvistamisessa käyttäen kahta tai useampaa
tekijää, jotka ryhmitellään tietämykseksi, hallinnaksi ja olennaiseksi osaksi;
nämä ryhmät ovat riippumattomia toisistaan siten, että yhden rikkominen ei
aseta kyseenalaiseksi muiden luotettavuutta; menettely on suunniteltu
todentamistiedon luottamuksellisuuden suojaamiseksi; 23. ’viitekorolla’ sovellettavan
koron laskennan perustana käytettävää korkoa, joka on peräisin julkisesti saatavissa
olevasta lähteestä, jonka molemmat maksupalvelusopimuksen osapuolet voivat
tarkistaa; 24. ’yksilöllisellä tunnisteella’
maksupalveluntarjoajan maksupalvelunkäyttäjälle määrittämää kirjain-, numero-
tai merkkiyhdistelmää, joka maksupalvelunkäyttäjän on esitettävä, jotta toinen
maksutapahtumaan liittyvä maksupalvelunkäyttäjä ja/tai tämän maksutili voidaan
yksiselitteisesti määrittää; 25. ’asiamiehellä’ luonnollista
tai oikeushenkilöä, joka tarjoaa maksupalveluita maksulaitoksen puolesta; 26. ’maksuvälineellä’
henkilökohtaista välinettä ja/tai menettelytapoja, joista maksupalvelunkäyttäjä
ja -tarjoaja ovat sopineet keskenään ja joita käytetään maksutoimeksiannon
käynnistämiseksi;
27. ’etäviestintävälineellä’
välinettä, jota voidaan käyttää maksupalvelusopimuksen tekemiseen ilman, että
maksupalveluntarjoaja ja -käyttäjä ovat samaan aikaan paikalla; 28. ’pysyvällä välineellä’
välinettä, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjä voi tallentaa kyseiselle
käyttäjälle henkilökohtaisesti osoitettuja tietoja siten, että tiedot ovat
helposti saatavilla myöhempää käyttöä varten tietojen käyttötarkoituksen
kannalta asianmukaisen ajan, ja joka mahdollistaa tallennettujen tietojen
tulostamisen muuttumattomina; 29. ’mikroyrityksellä’ yritystä,
joka maksupalvelusopimuksen tekoajankohtana on suosituksen 2003/361/EY 6
päivänä toukokuuta 2003 päivitetyn toisinnon liitteessä
olevassa 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 ja 3 kohdassa
määritelty yritys; 30. ’työpäivällä’ päivää, jona
maksutapahtuman toteuttamiseen osallistuva maksajan maksupalveluntarjoaja tai
maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on avoinna, jotta maksutapahtuma voidaan
toteuttaa; 31. ’suoraveloituksella’
maksupalvelua, jolla maksajan maksutiliä veloitetaan maksunsaajan aloitteesta,
kun maksaja on antanut suostumuksensa joko maksunsaajalle tai maksunsaajan
maksupalveluntarjoajalle taikka omalle maksupalveluntarjoajalleen; 32. ’maksutoimeksiantopalvelulla’
maksupalvelua, joka mahdollistaa pääsyn kolmannen maksupalveluntarjoajan
tarjoamalle maksutilille, jolloin maksaja voi osallistua aktiivisesti
maksutoimeksiannon käynnistämiseen tai kolmannen maksupalveluntarjoajan
ohjelmistoon tai jolloin maksaja tai maksunsaaja voi käyttää maksuvälineitä
toimittaakseen maksajan valtakirjat tiliä ylläpitävälle
maksupalveluntarjoajalle; 33. ’tilitietopalvelulla’
maksupalvelua, jolla maksupalvelunkäyttäjälle annetaan koottuja ja
käyttäjäystävällisessä muodossa olevia tietoja yhdestä tai useammasta
maksutilistä, jota yksi tai useampi tiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja
ylläpitää maksupalvelunkäyttäjälle; 34. ’sivukonttorilla’ muuta
sellaista liiketoimipaikkaa kuin päätoimipaikkaa, joka on osa maksulaitosta,
joka ei ole oikeushenkilö ja jossa harjoitetaan suoraan kaikkia tai joitain
maksulaitoksen liiketoimintaan olennaisesti kuuluvia toimia; kaikkia
maksulaitoksen yhteen jäsenvaltioon perustamia liiketoimipaikkoja pidetään
yhtenä sivukonttorina silloin, kun maksulaitoksen päätoimipaikka on toisessa
jäsenvaltiossa; 35. ’konsernilla’ yritysryhmää,
joka muodostuu emoyrityksestä, sen tytäryrityksistä sekä yrityksistä, joihin
emoyrityksellä tai sen tytäryrityksillä on omistusyhteys, sekä yrityksistä,
joita sitoo toisiinsa direktiivin 83/349/ETY 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
suhde; 36. ’sähköisellä
viestintäverkolla’ Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY· 2 artiklan
a alakohdassa määriteltyä verkkoa; 37. ’sähköisellä
viestintäpalvelulla’ direktiivin 2002/21/EY 2 artiklan c alakohdassa
määriteltyä palvelua; 38. ’digitaalisella sisällöllä’
direktiivin 2011/83/EU 2 artiklan 11 kohdassa määriteltyjä tavaroita tai
palveluita. II OSASTO
MAKSUPALVELUNTARJOAJAT 1 LUKU
Maksulaitokset 1 jakso
Yleiset säännöt 5 artikla
Toimilupahakemukset Maksulaitostoimiluvan
saamiseksi on kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille esitettävä
hakemus ja seuraavat asiakirjat: a) toimintasuunnitelma, josta ilmenee
erityisesti sen maksupalvelun tyyppi, jota on tarkoitus tarjota; b) liiketoimintasuunnitelma, jossa on
mukana kolmea ensimmäistä tilikautta koskeva alustava talousarvio, joka
osoittaa, että hakijan on mahdollista käyttää tarkoituksenmukaisia ja
oikeasuhteisia järjestelmiä, resursseja ja menettelyitä toimiakseen
moitteettomasti; c) todiste siitä, että maksulaitoksella
on 6 artiklassa säädetty alkupääoma; d) jäljempänä 9 artiklan
1 kohdassa tarkoitettujen maksulaitosten osalta kuvaus toimenpiteistä,
jotka on toteutettu maksupalvelunkäyttäjien varojen suojaamiseksi
9 artiklan mukaisesti; e) kuvaus hakijan päätöksenteko-,
ohjaus- ja valvontajärjestelyistä sekä sisäisistä valvontamekanismeista, mukaan
lukien hallinnolliset, riskinhallinta- ja kirjanpitomenettelyt, jotka
osoittavat, että nämä päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyt sekä
valvontamekanismit ja -menettelyt ovat oikeasuhteiset, asianmukaiset,
moitteettomat ja riittävät; f) kuvaus menettelystä, joka on
käytössä turvapoikkeamien ja turvallisuuteen liittyvien asiakasvalitusten
valvontaa, käsittelyä ja seurantaa varten, mukaan lukien poikkeamien
raportointijärjestelmä, jossa otetaan huomioon 86 artiklassa säädetyt
maksulaitoksen tietojenantovelvoitteet; g) kuvaus prosessista, joka on käytössä
arkaluonteisten maksutietojen sekä olennaisten loogisten ja fyysisten
resurssien valvontaa ja paikannusta sekä niiden käyttömahdollisuuden
rajoittamista varten; h) kuvaus liiketoiminnan jatkuvuutta koskevista
järjestelyistä, mukaan lukien keskeisten toimintojen selkeä yksilöinti,
tehokkaista varautumissuunnitelmista ja menettelystä, jota käytetään kyseisten
suunnitelmien asianmukaisuuden ja tehokkuuden säännöllisessä testaamisessa ja
tarkistamisessa; i) kuvaus periaatteista ja
määritelmistä, joita käytetään suorituskykyä, maksutapahtumia ja petoksia
koskevien tilastotietojen keruussa; j) turvapolitiikka-asiakirja,
maksupalveluihin liittyvä yksityiskohtainen riskinarviointi ja kuvaus
turvavalvonta- ja hallintatoimenpiteistä, joiden tarkoituksena on suojata
asianmukaisesti maksupalvelunkäyttäjiä havaituilta riskeiltä, mukaan lukien
petokset sekä arkaluonteisten tietojen ja henkilötietojen laiton käyttö; k) kuvaus sisäisen tarkastuksen
menetelmistä, jotka hakija on ottanut käyttöön täyttääkseen Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY[44] sekä
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1781/2006[45] mukaiset rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaan liittyvät
velvoitteensa; l) hakijan organisaatiorakenteen
kuvaus, johon tarvittaessa sisältyy kuvaus asiamiesten ja sivukonttoreiden
aiotusta käytöstä ja kuvaus ulkoistamisjärjestelyistä, sekä kuvaus sen
osallistumisesta kansalliseen tai kansainväliseen maksujärjestelmään; m) niiden henkilöiden nimet, jotka
omistavat hakijasta suoraan tai välillisesti direktiivin 2013/36/EU
3 artiklan 1 kohdan 33 alakohdassa tarkoitetun huomattavan omistusosuuden,
heidän omistusosuuksiensa koko sekä todisteet heidän sopivuudestaan ottaen
huomioon, että on tarpeen varmistaa maksulaitoksen järkevä ja vakaa hoito; n) johtajien ja maksulaitoksen
johtamisesta vastuussa olevien henkilöiden ja tarvittaessa maksulaitoksen
maksupalvelutoiminnan johtamisesta vastuussa olevien henkilöiden nimet sekä
todisteet siitä, että he ovat hyvämaineisia ja että heillä on asianmukaiset
tiedot ja asianmukainen kokemus maksupalvelujen hoitamiseksi maksulaitoksen
kotijäsenvaltion määrittämällä tavalla; o) tarvittaessa Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivissä 2006/43/EY[46] määriteltyjen
lakisääteisten tilintarkastajien tai tilintarkastusyhteisöjen nimet; p) hakijan oikeudellinen muoto ja
yhtiöjärjestys; q) hakijan päätoimipaikan osoite. Hakijan on annettava d, e, f ja
l alakohtaa sovellettaessa kuvaus tarkastusta koskevista ja organisatorisista
järjestelyistään, joita se on ottanut käyttöön tehdäkseen kaiken kohtuullisen
maksupalvelunkäyttäjien etujen suojaamiseksi ja varmistaakseen maksupalveluiden
hoitamisen jatkuvuuden ja luotettavuuden. Edellä j alakohdassa tarkoitetuissa turvavalvonta-
ja hallintatoimenpiteissä on ilmoitettava, kuinka niillä varmistetaan korkea
tekninen turvataso, mukaan lukien ohjelmistot ja tietotekniikkajärjestelmät,
joita hakija tai yritykset, joilla hakija teettää alihankintana kaikki
operaationsa tai osan niistä, käyttävät. Kyseisten toimenpiteiden on katettava
myös 86 artiklan 1 kohdassa säädetyt turvatoimet. Kyseisissä toimissa on
otettava huomioon 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut Euroopan
pankkiviranomaisen (EPV) antamat turvatoimia koskevat ohjeet. 6 artikla
Alkupääoma Jäsenvaltioiden on
vaadittava, että maksulaitoksilla on toimiluvan myöntämisajankohtana
alkupääoma, joka sisältää direktiivin 2013/36/EU 12 artiklassa määritellyt erät
seuraavasti: a) jos maksulaitos tarjoaa ainoastaan
liitteessä I olevassa 6 kohdassa mainitun maksupalvelun, sen pääoman on oltava
aina vähintään 20 000 euroa; b) jos maksulaitos tarjoaa liitteessä I
olevassa 7 kohdassa mainitun maksupalvelun, sen pääoman on oltava aina
vähintään 50 000 euroa; c) jos maksulaitos tarjoaa mitä tahansa
liitteessä I olevissa 1–5 kohdassa lueteltuja maksupalveluita, sen pääoman
on oltava aina vähintään 125 000 euroa. 7 artikla
Omat varat 1. Maksulaitoksen omien varojen
on oltava vähintään yhtä suuret kuin tämän direktiivin 6 tai 8 artiklassa tarkoitetuista
määristä suurempi. 2. Jäsenvaltioiden on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet omiin varoihin soveltuvien osuuksien
moninkertaisen käytön estämiseksi, jos maksulaitos kuuluu samaan konserniin
kuin toinen maksulaitos, luottolaitos, sijoituspalveluyritys,
omaisuudenhoitoyhtiö tai vakuutusyhtiö. Tätä kohtaa sovelletaan myös, jos
maksulaitos on hybridiluonteinen ja harjoittaa muita toimintoja kuin
maksupalveluiden tarjoamista. 3. Jos asetuksen (EU) N:o
575/2013 7 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät, jäsenvaltiot tai
niiden toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää olla soveltamatta tämän
direktiivin 8 artiklaa maksulaitoksiin, jotka kuuluvat emoluottolaitoksen
konsolidoidun valvonnan piiriin direktiivin 2013/36/EU nojalla. 8 artikla Omien varojen laskeminen 1. Sen estämättä, mitä
6 artiklassa säädetään alkupääomaa koskevista vaatimuksista,
jäsenvaltioiden on vaadittava, että maksulaitoksilla on aina omia varoja, jotka
lasketaan toimivaltaisen viranomaisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti
määräämällä tavalla jollakin seuraavista kolmesta menetelmästä: Menetelmä A: Maksulaitoksen omien varojen määrän on oltava
vähintään 10 prosenttia sen edellisen vuoden kiinteistä yleiskustannuksista.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat mukauttaa tätä vaatimusta maksulaitoksen
edellisen vuoden liiketoiminnan merkittävän muutoksen perusteella. Jos
maksulaitos on laskenta-ajankohtana harjoittanut liiketoimintaansa vähemmän
kuin vuoden ajan, on vaadittava, että omat varat ovat vähintään 10 prosenttia
sen liiketoimintasuunnitelman mukaisista kiinteistä yleiskustannuksista,
jolleivät toimivaltaiset viranomaiset vaadi kyseisen suunnitelman
mukauttamista. Menetelmä B: Maksulaitoksen omien varojen määrän on oltava
vähintään seuraavien erien summa kerrottuna 2 kohdassa määritellyllä
porrastuskertoimella k, jolloin maksujen määrä (PV) on kahdestoistaosa kyseisen
maksulaitoksen edellisenä vuonna toteuttamien maksutapahtumien yhteismäärästä: a) 4,0 prosenttia PV:stä 5 miljoonaan euroon
asti plus b) 2,5 prosenttia PV:stä, joka on yli 5
miljoonaa euroa mutta enintään 10 miljoonaa euroa plus c) 1 prosentti PV:stä, joka on yli 10
miljoonaa euroa mutta enintään 100 miljoonaa euroa plus d) 0,5 prosenttia maksujen määrästä (PV),
joka on yli 100 miljoonaa euroa mutta enintään 250 miljoonaa euroa plus e) 0,25 prosenttia PV:stä, joka on yli 250
miljoonaa euroa. Menetelmä C Maksulaitoksen omien varojen määrän on oltava
vähintään a kohdassa määritelty relevantti indikaattori kerrottuna b kohdassa
määritellyllä kertoimella ja edelleen 2 kohdassa määritellyllä
porrastuskertoimella k. a) Relevantti indikaattori on seuraavien
tekijöiden summa: –
korkotuotot, –
korkokulut, –
saadut palkkiot ja maksut, –
muut varsinaisen toiminnan tuotot. Kukin tekijä sisällytetään summaan positiivisena
tai negatiivisena lukuna. Satunnaisia tuottoja ei saa ottaa huomioon relevantin
indikaattorin laskennassa. Kolmansien tarjoamien palvelujen ulkoistamisen
aiheuttamat kulut voivat pienentää relevanttia indikaattoria silloin, kun kulut
aiheutuvat yrityksestä, joka kuuluu tämän direktiivin mukaisen valvonnan
piiriin. Relevantti indikaattori lasketaan 12 kuukauden välein edeltävän
tilikauden lopusta tehdyn havainnon perusteella. Relevantti indikaattori on
laskettava viimeksi kuluneelta tilikaudelta. Menetelmän C mukaisesti
laskettujen omien varojen on kuitenkin oltava vähintään 80 prosenttia
relevantin indikaattorin edeltäviltä kolmelta tilikaudelta lasketusta
keskiarvosta. Jos tilintarkastettuja lukuja ei ole saatavilla, voidaan käyttää
liiketoiminnallisia estimaatteja. b) Kerroin on i. 10 prosenttia relevantin indikaattorin
määrästä 2,5 miljoonaan euroon asti, ii. 8 prosenttia relevantin indikaattorin
määrästä, joka on vähintään 2,5 miljoonaa euroa mutta enintään 5 miljoonaa
euroa, iii. 6 prosenttia relevantin indikaattorin
määrästä, joka on vähintään 5 miljoonaa euroa mutta enintään 25 miljoonaa
euroa, iv. 3 prosenttia relevantin indikaattorin
määrästä, joka on vähintään 25 miljoonaa euroa mutta enintään 50 miljoonaa
euroa, v. 1,5 prosenttia yli 50 miljoonan
euron. 2. Menetelmissä B ja C
käytettävä porrastuskerroin k on a) 0,5, jos maksulaitos tarjoaa ainoastaan
liitteessä I olevassa 6 kohdassa mainitun maksupalvelun, b) 1, jos maksulaitos tarjoaa mitä
tahansa liitteessä I olevissa 1–5 kohdassa lueteltuja maksupalveluita. 3. Toimivaltaiset viranomaiset
voivat maksulaitoksen riskinhallintaprosesseja, tappioita koskevaa
riskitietokantaa ja sisäisiä valvontamekanismeja koskevan arvioinnin
perusteella vaatia, että maksulaitoksella on oltava omia varoja määrä, joka on
enintään 20 prosenttia suurempi kuin 1 kohdan mukaisesti valitun
menetelmän soveltamisesta johtuva määrä, tai sallia, että maksulaitoksella on
omia varoja määrä, joka on enintään 20 prosenttia pienempi kuin 1 kohdan
mukaisesti valitun menetelmän soveltamisesta johtuva määrä. 9 artikla
Suojaamista koskevat vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden tai
toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava maksulaitosta, joka tarjoaa jotakin
maksupalvelua ja harjoittaa samanaikaisesti 17 artiklan 1 kohdan
c alakohdassa tarkoitettua muuta liiketoimintaa, suojaamaan
maksupalvelunkäyttäjiltä tai toisen maksupalveluntarjoajan kautta
maksutapahtumien toteuttamista varten saadut varat jommallakummalla seuraavista
tavoista: a) Varoja ei saa missään vaiheessa sekoittaa
kenenkään muun luonnollisen henkilön tai minkään muun oikeushenkilön kuin
niiden maksupalvelunkäyttäjien, joiden lukuun varoja säilytetään, varoihin, ja
jos ne ovat yhä maksulaitoksen hallussa eikä niitä ei ole vielä suoritettu
maksunsaajalle tai siirretty toiselle maksupalveluntarjoajalle varojen
vastaanottamista seuraavana työpäivänä, ne on talletettava luottolaitoksessa
olevalle erilliselle tilille tai sijoitettava kotijäsenvaltion toimivaltaisten
viranomaisten määrittelemään turvalliseen, likvidiin ja vähäriskiseen
varallisuuteen. Lisäksi varat on suojattava jäsenvaltioiden kansallisen
lainsäädännön mukaisesti maksupalvelunkäyttäjien edun mukaisesti maksulaitoksen
muiden velkojien saatavia vastaan, erityisesti maksukyvyttömyystapauksessa. b) Varojen on kuuluttava sellaisen vakuutuksen
tai muun vastaavan takauksen piiriin, jonka on antanut vakuutusyhtiö tai
luottolaitos, joka ei kuulu maksulaitoksen kanssa samaan konserniin, ja jonka
kattama summa vastaa summaa, joka olisi vakuutuksen tai muun vastaavan
takauksen puuttuessa erotettu ja joka on maksettava, jos maksulaitos ei kykene
täyttämään taloudellisia velvoitteitaan. 2. Jos maksulaitoksen on
1 kohdan nojalla suojattava varoja ja jos osa varoista on käytettävä
tuleviin maksutapahtumiin ja loppuosa muihin kuin maksupalveluihin, myös kyseiseen
tulevia maksutapahtumia varten tarkoitettuun osuuteen sovelletaan 1 kohdan
mukaisia vaatimuksia. Jos kyseinen osuus on muuttuva tai sitä ei tiedetä
ennakolta, jäsenvaltioiden on annettava maksulaitoksille lupa soveltaa tätä
kohtaa ottaen huomioon maksupalveluihin oletettavasti käytettävä suhteellinen
osuus edellyttäen, että suhteellinen osuus on kohtuudella arvioitavissa
toimivaltaiset viranomaiset vakuuttavien toteutumatietojen perusteella. 10 artikla
Toimiluvan myöntäminen 1. Jäsenvaltioiden on vaadittava,
että yritykset, jotka ovat muita kuin 1 artiklan 1 kohdan a, b, c, e
ja f alakohdassa tarkoitettuja yrityksiä tai muita kuin oikeushenkilöitä
tai luonnollisia henkilöitä, joihin sovelletaan 27 artiklassa säädettyä
poikkeusta, ja jotka aikovat tarjota maksupalveluita, hankkivat
maksulaitostoimiluvan ennen maksupalveluiden tarjoamisen aloittamista.
Toimilupa voidaan myöntää ainoastaan johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneelle
oikeushenkilölle. 2. Toimilupa on myönnettävä, jos
hakemukseen sisältyvät tiedot ja todisteet täyttävät kaikki 5 artiklan
mukaiset vaatimukset ja jos hakemuksen tutkineet toimivaltaiset viranomaiset
päätyvät myönteiseen kokonaisarvioon. Toimivaltaiset viranomaiset voivat ennen
toimiluvan myöntämistä tarvittaessa kuulla kansallista keskuspankkia tai muita
asiaankuuluvia viranomaisia. 3. Maksulaitoksella, jolla on
kotijäsenvaltionsa kansallisen lainsäädännön mukaisesti oltava sääntömääräinen
kotipaikka, on oltava päätoimipaikka samassa jäsenvaltiossa kuin sen
sääntömääräinen kotipaikka. 4. Toimivaltaiset viranomaiset
myöntävät toimiluvan ainoastaan, jos ottaen huomioon tarve varmistaa
maksulaitoksen järkevä ja vakaa hoito, maksulaitoksella on
maksupalvelutoimintaansa varten toimiva päätöksenteko-, ohjaus- ja
valvontajärjestelmä, joka muodostuu selkeästä organisaatiorakenteesta, jossa
vastuualueet on määritelty yksityiskohtaisesti, läpinäkyvästi ja
johdonmukaisesti, tehokkaista prosesseista sellaisten riskien tunnistamiseksi,
hallinnoimiseksi, seuraamiseksi ja raportoimiseksi, joille se on tai saattaa
olla alttiina, sekä riittävistä sisäisen valvonnan menetelmistä, mukaan lukien moitteettomat
hallinto- ja laskentamenetelmät. Näiden järjestelyiden, menettelyiden ja
mekanismien on oltava kattavia ja oikeassa suhteessa kyseessä olevan maksulaitoksen
tarjoamien maksupalveluiden luonteeseen, laajuuteen ja monimuotoisuuteen. 5. Jos maksulaitos tarjoaa
jotakin liitteessä I lueteltua maksupalvelua ja samanaikaisesti harjoittaa
muuta liiketoimintaa, toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia, että
maksupalvelutoimintaa varten perustetaan erillinen yhteisö, jos maksulaitoksen
muu kuin maksupalvelutoiminta heikentää tai todennäköisesti heikentää
maksulaitoksen talouden vakautta tai toimivaltaisten viranomaisten
mahdollisuuksia valvoa, että maksulaitos täyttää kaikki tässä direktiivissä
säädetyt velvoitteet. 6. Toimivaltaisen viranomaisen
on evättävä toimilupa, jos se ei, ottaen huomioon tarve varmistaa
maksulaitoksen järkevä ja vakaa hoito, ole vakuuttunut määräosuuden omistavien
osakkeenomistajien tai jäsenten sopivuudesta. 7. Jos maksulaitoksen ja muun
luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön välillä vallitsee asetuksen (EU) N:o
575/2013 4 artiklan 1 kohdan 38 alakohdassa määritelty läheinen
sidonnaisuus, toimivaltaiset viranomaiset myöntävät toimiluvan ainoastaan, jos
kyseiset sidonnaisuudet eivät estä viranomaisia hoitamasta tehokkaasti
valvontaan liittyviä tehtäviään. 8. Toimivaltaiset viranomaiset
myöntävät toimiluvan vain, jos maksulaitoksen kanssa läheisessä sidossuhteessa
olevaan yhteen tai useampaan luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön
sovellettavan kolmannen maan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset
taikka niiden täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet eivät estä viranomaisia
hoitamasta tehokkaasti valvontaan liittyviä tehtäviään. 9. Toimilupa on voimassa
kaikissa jäsenvaltioissa, ja se antaa kyseiselle maksulaitokselle
mahdollisuuden tarjota maksupalveluita kaikkialla unionissa joko
palvelujentarjoamisen vapauden tai sijoittautumisvapauden perusteella
edellyttäen, että nämä palvelut kuuluvat toimiluvan piiriin. 11 artikla
Päätöksen tiedoksiantaminen Toimivaltaisen
viranomaisen on annettava hakijalle tieto hakemuksen hyväksymisestä tai
hylkäämisestä kolmen kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta tai, jos
hakemus on puutteellinen, siitä kun se on saanut kaikki päätöstä varten
tarvittavat tiedot. Toimiluvan epääminen on aina perusteltava. 12 artikla
Toimiluvan peruuttaminen 1. Toimivaltaiset viranomaiset
voivat peruuttaa maksulaitokselle myönnetyn toimiluvan, ainoastaan, jos laitos
on jossakin seuraavista tilanteista: a) se ei ryhdy käyttämään toimilupaa 12
kuukauden kuluessa, nimenomaisesti luopuu toimiluvasta tai on lopettanut
liiketoiminnan yli kuudeksi kuukaudeksi, jos kyseinen jäsenvaltio ei ole
säätänyt toimiluvan raukeamisesta tällaisissa tapauksissa; b) se on saanut toimiluvan antamalla
virheellisiä tietoja tai muulla sääntöjenvastaisella tavalla; c) se ei enää täytä toimiluvan myöntämisen
edellytyksiä tai jättää ilmoittamatta toimivaltaiselle viranomaiselle tässä
suhteessa tapahtuneesta merkittävästä kehityksestä; d) se muodostaisi uhan maksujärjestelmän
vakaudelle tai siihen kohdistettavalle luottamukselle jatkamalla
maksupalvelutoimintaansa; tai e) se kuuluu johonkin niistä muista
tapauksista, joissa kansallisen lainsäädännön mukaan toimilupa voidaan
peruuttaa. 2. Toimiluvan peruuttaminen on
perusteltava, ja siitä on ilmoitettava asianosaisille. 3. Tieto toimiluvan
peruuttamisesta on julkistettava, mukaan lukien 13 ja 14 artiklassa
tarkoitetuissa rekistereissä. 13 artikla
Rekisteröinti kotijäsenvaltiossa Jäsenvaltioiden on
perustettava julkinen rekisteri toimiluvan saaneista maksulaitoksista ja niiden
asiamiehistä ja sivukonttoreista sekä luonnollisista henkilöistä ja
oikeushenkilöistä ja niiden asiamiehistä ja sivukonttoreista, joille on
myönnetty poikkeus 27 artiklan mukaisesti, ja 2 artiklan
3 kohdassa tarkoitetuista laitoksista, joilla on kansallisen lainsäädännön
nojalla oikeus tarjota maksupalveluita. Ne on merkittävä kotijäsenvaltion
rekisteriin. Rekisterissä on yksilöitävä
maksupalvelut, joiden tarjoamiseen maksulaitoksella on toimilupa tai joiden
osalta luonnollinen tai oikeushenkilö on rekisteröity. Toimiluvan saaneet
maksulaitokset on lueteltava rekisterissä erillään niistä luonnollisista
henkilöistä ja oikeushenkilöistä, jotka on rekisteröity 27 artiklan
mukaisesti. Rekisterin on oltava julkinen, se on oltava käytettävissä verkossa,
ja sitä on päivitettävä säännöllisesti. 14 artikla
EPV:n verkkoportaali 1. EPV perustaa yhteisenä
eurooppalaisena sähköisenä yhteyspisteenä toimivan verkkoportaalin, joka
liittää yhteen 13 artiklassa tarkoitetut julkiset rekisterit. EPV kehittää ja
pitää yllä yhteyspistettä. 2. Julkisten rekistereiden
yhteenliittämisjärjestelmä käsittää a) jäsenvaltioiden keskusrekisterit; b) portaalin, joka toimii eurooppalaisena
sähköisenä yhteyspisteenä. 3. Jäsenvaltioiden on
varmistettava pääsy julkisiin rekistereihinsä yhteyspisteen kautta. 4. EPV laatii teknisten
sääntelystandardien luonnoksia, joissa vahvistetaan tekniset vaatimukset, jotka
koskevat pääsyä 13 artiklassa tarkoitettuihin julkisiin rekistereihin
sisältyviin tietoihin unionin tasolla. EPV toimittaa teknisten
sääntelystandardien luonnokset komissiolle […kahden vuoden kuluessa tämän
direktiivin voimaantulopäivästä]. Siirretään komissiolle valta hyväksyä
ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen
(EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 15 artikla
Toimiluvan säilyttäminen voimassa Maksulaitoksen on
viipymättä ilmoitettava kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille
muutoksista, jotka vaikuttavat 5 artiklan mukaisesti annettujen tietojen
ja todisteiden paikkansapitävyyteen. 16 artikla
Tilinpäätös ja lakisääteinen tilintarkastus 1. Maksulaitoksiin sovelletaan
soveltuvin osin direktiiviä 78/660/ETY ja tapauksen mukaan direktiiviä
83/349/ETY ja direktiiviä 86/635/ETY sekä Euroopan parlamentin ja
neuvoston asetusta (EY) N:o 1606/2002[47]. 2. Direktiivissä 2006/43/EY
tarkoitetun lakisääteisen tilintarkastajan tai tilintarkastusyhteisön on
tarkastettava maksulaitoksen tilinpäätös ja konsolidoitu tilinpäätös, ellei
maksulaitosta ole vapautettu tästä direktiivin 78/660/ETY sekä tapauksen mukaan
direktiivin 83/349/ETY ja direktiivin 96/635/ETY nojalla. 3. Jäsenvaltioiden on valvontaa
varten vaadittava maksulaitosta antamaan maksupalveluista ja 17 artiklan 1
kohdassa tarkoitetusta toiminnasta erilliset kirjanpitotiedot, joista on
laadittava tilintarkastuskertomus. Kertomuksen laativat tarvittaessa
lakisääteiset tilintarkastajat tai tilintarkastusyhteisö. 4. Direktiivin 2013/36/EU 63
artiklassa säädettyjä velvoitteita sovelletaan soveltuvin osin maksulaitosten
lakisääteisiin tilintarkastajiin tai tilintarkastusyhteisöihin
maksupalvelutoiminnan osalta. 17 artikla
Toiminta 1. Maksupalveluiden tarjoamisen
ohella maksulaitoksilla on oikeus harjoittaa seuraavia toimintoja: a) tarjota operatiivisia ja niihin
läheisesti liittyviä oheispalveluita, kuten maksutapahtumien toteuttamisen
takaaminen, valuutanvaihtopalvelut, säilytyspalvelut ja tietojen tallentaminen
ja käsittely; b) tarjota maksujärjestelmiä, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta 29 artiklan soveltamista; c) harjoittaa muuta liiketoimintaa kuin
maksupalveluiden tarjoamista ottaen huomioon unionin ja kansallinen
lainsäädäntö. 2. Jos maksulaitokset tarjoavat
yhtä tai useampaa maksupalvelua, niillä voi olla vain yksinomaan
maksutapahtumiin käytettäviä maksutilejä. Jäsenvaltioiden on varmistettava,
että pääsy kyseisiin maksutileihin on oikeasuhteinen. 3. Varat, joita maksulaitokset
vastaanottavat maksupalvelunkäyttäjiltä maksupalveluiden tarjoamisen
yhteydessä, eivät ole direktiivin 2013/36/EU 9 artiklassa tarkoitettuja
talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja eivätkä direktiivin
2009/110/EY 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sähköistä rahaa. 4. Maksulaitokset voivat myöntää
liitteessä I olevassa 4 tai 5 kohdassa tarkoitettuihin maksupalveluihin
liittyvää luottoa ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) luotto on liitännäinen, ja se myönnetään
yksinomaan maksutapahtuman toteuttamisen yhteydessä; b) sen estämättä, mitä luottokorttien
perusteella tarjottavaa luottoa koskevissa kansallisissa säännöissä määrätään,
maksun yhteydessä myönnetty 10 artiklan 9 kohdan ja 26 artiklan mukaisesti
toteutettu luotto on maksettava takaisin lyhyessä ajassa, joka ei missään
tapauksessa saa olla pidempi kuin 12 kuukautta; c) tällaista luottoa ei saa myöntää
varoista, jotka on vastaanotettu tai joita säilytetään maksutapahtuman
toteuttamista varten; d) maksulaitoksella on oltava aina
myönnettyjen luottojen kokonaismäärään nähden tarvittavat omat varat, jotka
valvontaviranomainen on hyväksynyt. 5. Maksulaitokset eivät saa
harjoittaa liiketoimintaa, johon kuuluu direktiivin 2013/36/EU
9 artiklassa tarkoitettu talletusten tai muiden takaisin maksettavien
varojen vastaanottaminen. 6. Tämä direktiivi ei rajoita
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY[48] tai muun
sellaisen asiaan liittyvän unionin lainsäädännön tai sellaisten kansallisten
toimenpiteiden soveltamista, jotka koskevat sellaisia kulutusluottojen
myöntämisedellytyksiä, joita ei yhdenmukaisteta tällä direktiivillä mutta jotka
ovat unionin lainsäädännön mukaiset. 2 jakso
Muut vaatimukset 18 artikla
Asiamiesten, sivukonttoreiden tai sellaisten yksiköiden käyttö, joille
toimintaa on ulkoistettu 1. Jos maksulaitos aikoo tarjota
maksupalveluita asiamiehen välityksellä, sen on ilmoitettava seuraavat tiedot
kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille: a) asiamiehen nimi ja osoite; b) kuvaus sisäisen tarkastuksen
menetelmistä, joita asiamiehet käyttävät täyttääkseen direktiivin 2005/60/EY
mukaiset rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaan liittyvät
velvoitteet; c) maksupalveluiden tarjoamisessa
käytettävien asiamiesten johtamisesta vastuussa olevien henkilöiden nimet sekä
todisteet siitä, että he ovat soveliaita ja luotettavia henkilöitä. 2. Kun toimivaltaiset
viranomaiset saavat 1 kohdan mukaiset tiedot, niiden on lisättävä asiamies 13
artiklan mukaiseen rekisteriin. 3. Ennen asiamiehen lisäämistä
rekisteriin toimivaltaisten viranomaisten on ryhdyttävä lisätoimiin niille
toimitettujen tietojen tarkistamiseksi, jos ne katsovat, että tiedot ovat
virheellisiä. 4. Jos toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole tietojen tarkistamiseksi toteuttamiensa toimien jälkeen
vakuuttuneita siitä, että niille 1 kohdan mukaisesti toimitetut tiedot
ovat oikeita, niiden on kieltäydyttävä lisäämästä asiamiestä 13 artiklan
mukaiseen rekisteriin. 5. Jos maksulaitos haluaa
tarjota maksupalveluita toisessa jäsenvaltiossa käyttämällä asiamiestä, sen on
noudatettava 26 artiklassa vahvistettuja menettelyitä. Ennen kuin asiamies
voidaan rekisteröidä tämän artiklan mukaisesti, kotijäsenvaltion
toimivaltaisten viranomaisten on tuolloin ilmoitettava vastaanottavan
jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille aikomuksestaan rekisteröidä
asiamies ja otettava huomioon niiden näkemys. 6. Jos vastaanottavan
jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on perustellut syyt epäillä, että
aiotun asiamiehen käytön tai sivukonttorin perustamisen yhteydessä toteutetaan
tai on toteutettu tai yritetään toteuttaa tai on yritetty toteuttaa
direktiivissä 2005/60/EY tarkoitettua rahanpesua tai terrorismin rahoitusta tai
että tällaisen asiamiehen käyttö tai tällaisen sivukonttorin perustaminen
saattaa lisätä rahanpesun tai terrorismin rahoituksen uhkaa, niiden on
ilmoitettava tästä kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jotka
voivat kieltäytyä rekisteröimästä asiamiestä tai sivukonttoria tai voivat perua
asiamiehen tai sivukonttorin rekisteröinnin, jos se on jo tehty. 7. Jos maksulaitos aikoo
ulkoistaa maksupalveluiden operatiivisia toimintoja, sen on ilmoitettava
asiasta kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille. Tärkeiden operatiivisten toimintojen ulkoistamista
ei saa toteuttaa tavalla, joka heikentää olennaisesti maksulaitoksen sisäisen
valvonnan laatua ja toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuuksia valvoa, että
se täyttää kaikki tässä direktiivissä säädetyt velvoitteet. Sovellettaessa toista alakohtaa operatiivista
toimintoa on pidettävä tärkeänä, jos puute tai laiminlyönti sen suorittamisessa
haittaisi tuntuvasti sitä, että maksulaitos täyttää jatkuvasti tässä osastossa
esitetyt toimilupansa mukaiset vaatimukset tai muut tämän direktiivin mukaiset
velvoitteensa taikka sen toiminnan tuloksellisuutta tai sen maksupalveluiden
vakautta tai jatkuvuutta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksulaitokset
noudattavat seuraavia ehtoja ulkoistaessaan tärkeitä operatiivisia toimintoja: a) ulkoistaminen ei saa johtaa siihen, että
ylin johto siirtää vastuutaan muille; b) tässä direktiivissä säädettyä
maksulaitoksen suhdetta maksupalvelunkäyttäjiin ja velvoitteita niitä kohtaan
ei saa muuttaa; c) edellytyksiä, jotka maksulaitoksen on
täytettävä saadakseen toimiluvan tämän osaston mukaisesti ja pitääkseen sen, ei
saa lieventää; d) muita edellytyksiä, joiden nojalla
maksulaitoksen toimilupa on myönnetty, ei saa poistaa tai muuttaa. 8. Maksulaitoksen on
varmistettava, että asiamiehet tai sivukonttorit ilmoittavat
maksupalvelunkäyttäjille toimivansa maksulaitoksen puolesta. 9. Maksulaitosten on
ilmoitettava kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille viipymättä
asiamiesten käytössä mahdollisesti tapahtuvista muutoksista, mukaan lukien muut
asiamiehet, sivukonttorit tai yksiköt, joille toimintoja ulkoistetaan, ja
ajantasaistettava 1 kohdassa tarkoitetut tiedot vastaavasti. 19 artikla
Korvausvastuu 1. Jos maksulaitokset tukeutuvat
kolmansiin operatiivisia toimintoja suorittaessaan, jäsenvaltioiden on
varmistettava, että kyseiset maksulaitokset toteuttavat kohtuulliset toimet
varmistaakseen, että tämän direktiivin vaatimuksia noudatetaan. 2. Jäsenvaltioiden on
edellytettävä, että maksulaitoksilla on täysi vastuu työntekijöidensä,
asiamiestensä, sivukonttoreidensa tai niiden yksiköiden toimista, joille
toimintaa on ulkoistettu. 20 artikla
Tietojen säilyttäminen Jäsenvaltioiden on
edellytettävä, että maksulaitokset säilyttävät kaikki asiaankuuluvat tiedot
tätä osastoa sovellettaessa vähintään viisi vuotta, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta direktiivin 2005/60/EY tai muun asiaa koskevan unionin
lainsäädännön soveltamista. 3 jakso
Toimivaltaiset viranomaiset ja valvonta 21 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä
tässä osastossa säädettyjä tehtäviä suorittavien maksulaitosten toimilupien
myöntämisestä ja toiminnan vakauden valvonnasta vastaaviksi toimivaltaisiksi
viranomaisiksi joko viranomaisia tai kansallisen lainsäädännön mukaisia tai
kansallisessa lainsäädännössä nimenomaisesti tätä varten valtuutettujen
viranomaisten hyväksymiä elimiä, kansalliset keskuspankit mukaan lukien. Toimivaltaisten viranomaisten on taattava
riippumattomuus talousalan organisaatioista ja vältettävä eturistiriitoja.
Toimivaltaisiksi viranomaisiksi ei nimetä maksulaitoksia, luottolaitoksia,
sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoita eikä postisiirtoa hoitavia laitoksia,
sanotun kuitenkaan rajoittamatta ensimmäisen alakohdan soveltamista. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava asiasta
komissiolle. 2. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että 1 kohdan nojalla nimetyillä toimivaltaisilla
viranomaisilla on kaikki tehtäviensä hoitamiseksi tarvittavat valtuudet. 3. Jos useampi kuin yksi
viranomainen on jäsenvaltion alueella toimivaltainen asioissa, joita tämä
osasto koskee, jäsenvaltion on varmistettava, että kyseiset viranomaiset
tekevät läheistä yhteistyötä, jotta ne voivat kukin suorittaa tehtävänsä
tehokkaasti. Sama koskee tapauksia, joissa tämän osaston soveltamisalaan
kuuluvien asioiden osalta toimivaltaiset viranomaiset eivät ole luottolaitosten
valvonnasta vastaavia toimivaltaisia viranomaisia. 4. Kotijäsenvaltion
toimivaltaisten viranomaisten on vastattava 1 kohdan nojalla nimettyjen
toimivaltaisten viranomaisten tehtävistä. 5. Edellä oleva 1 kohta ei
merkitse sitä, että toimivaltaisten viranomaisten edellytettäisiin valvovan
muuta maksulaitosten liiketoimintaa kuin maksupalveluiden tarjoamista ja
17 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua toimintaa. 22 artikla
Valvonta 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että toimet, joita toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat
valvoessaan, että tämän osaston säännöksiä aina noudatetaan, ovat
oikeasuhteisia ja riittäviä ja että niissä otetaan huomioon maksulaitokseen
kohdistuvat riskit. Toimivaltaisilla viranomaisilla on oikeus tämän
osaston säännöksien noudattamista valvoessaan erityisesti a) vaatia maksulaitosta antamaan tiedot,
joita tarvitaan, jotta noudattamista voidaan valvoa; b) tehdä tarkastuksia paikan päällä
maksulaitoksessa, maksulaitoksen vastuulla maksupalveluita tarjoavan asiamiehen
luona tai niitä tarjoavassa sivukonttorissa taikka laitoksessa, jolle
maksupalvelutoimintoja on ulkoistettu; c) antaa suosituksia ja ohjeita ja
tarvittaessa sitovia hallinnollisia määräyksiä; d) peruuttaa toimilupa tilapäisesti tai
lopullisesti 12 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa. 2. Rajoittamatta toimiluvan
peruuttamista koskevia menettelyitä ja rikosoikeudellisten säännösten
soveltamista, jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden
toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos maksulaitokset tai niiden
liikkeenjohdosta vastaavat johtajat rikkovat maksulaitosten toiminnan valvontaa
tai harjoittamista koskevia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä,
ottaa käyttöön tai määrätä rangaistusseuraamuksia tai toimenpiteitä, joilla
nimenomaan pyritään havaittujen rikkomusten tai niiden syiden lopettamiseen. 3. Sen estämättä, mitä
6 artiklassa, 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä 8 artiklassa
vaaditaan, jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla
viranomaisilla on valtuudet toteuttaa tämän artiklan 1 kohdassa
tarkoitetut toimet maksupalveluiden riittävän pääoman varmistamiseksi etenkin
jos maksulaitoksen muut kuin maksupalvelut heikentävät tai todennäköisesti
heikentävät maksulaitoksen talouden vakautta. 23 artikla
Salassapitovelvollisuus 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että salassapitovelvollisia ovat kaikki, jotka ovat tai ovat
olleet toimivaltaisten viranomaisten palveluksessa tai toimineet
asiantuntijoina niiden lukuun, rajoittamatta kuitenkaan rikoslainsäädännön
soveltamista. 2. Tämän direktiivin
25 artiklan mukaisessa tietojenvaihdossa on noudatettava tiukasti
salassapitovelvollisuutta yksilöiden ja yritysten oikeuksien suojaamiseksi. 3. Jäsenvaltiot voivat soveltaa
tätä artiklaa ottaen huomioon soveltuvin osin direktiivin 2013/36/EU 53–61
artiklan. 24 artikla
Oikeus hakea muutosta tuomioistuimissa 1. Jäsenvaltioiden on
huolehdittava, että maksulaitoksia koskeviin päätöksiin, jotka toimivaltaiset
viranomaiset ovat tehneet tämän direktiivin mukaisesti annettuja lakeja,
asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä noudattaen, voidaan hakea muutosta
tuomioistuimissa. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa
sovelletaan myös laiminlyöntien osalta. 25 artikla
Tietojenvaihto 1. Eri jäsenvaltioiden
toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä keskenään ja tarvittaessa
Euroopan keskuspankin ja jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien, EPV:n
sekä maksupalveluntarjoajiin sovellettavan unionin tai kansallisen
lainsäädännön nojalla nimettyjen muiden asiaankuuluvien toimivaltaisten
viranomaisten kanssa. 2. Lisäksi jäsenvaltioiden on
sallittava, että toimivaltaiset viranomaiset vaihtavat tietoja seuraavien
tahojen kanssa: a) muiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset
viranomaiset, jotka ovat vastuussa maksulaitosten toimilupien myöntämisestä ja
valvonnasta; b) Euroopan keskuspankki ja jäsenvaltioiden
kansalliset keskuspankit, jotka toimivat raha- ja valvontaviranomaisina, ja
tilanteen mukaan muut viranomaiset, jotka vastaavat maksu- ja
selvitysjärjestelmien valvonnasta; c) muut asiaankuuluvat viranomaiset, jotka
on nimetty tämän direktiivin, direktiivin 2005/60/EY ja muun
maksupalveluntarjoajiin sovellettavan unionin lainsäädännön, kuten rahanpesuun
ja terrorismin rahoitukseen sovellettavan lainsäädännön, nojalla; d) EPV sen edistäessä valvontamekanismien
yhdenmukaista ja johdonmukaista toimintaa asetuksen (EU) N:o 1093/2010 1
artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla. 26 artikla
Sijoittautumisoikeus ja palveluiden tarjoamisen vapaus 1. Toimiluvan saaneen
maksulaitoksen, joka haluaa ensimmäistä kertaa tarjota maksupalveluita jossakin
muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan sijoittautumisoikeuden tai
palveluiden tarjoamisen vapauden perusteella, on ilmoitettava asiasta
kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille. Saatuaan ilmoituksen kotijäsenvaltion
toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion
toimivaltaisille viranomaisille kuukauden kuluessa maksulaitoksen nimi ja
osoite, niiden henkilöiden nimet, jotka ovat vastuussa sivukonttorin
johtamisesta, maksulaitoksen organisaatiorakenne sekä minkälaisia
maksupalveluita maksulaitos aikoo vastaanottavan jäsenvaltion alueella tarjota. Jotta kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen
voi kohdistaa valvontaa toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaan,
maksulaitoksen vastuulla olevaan asiamieheen, sivukonttoriin tai sellaiseen yksikköön,
jolle maksupalvelutoimintoja on ulkoistettu, ja toteuttaa tarvittavat toimet,
joista säädetään 22 artiklassa, sen on tehtävä yhteistyötä vastaanottavan
jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa. 2. Kotijäsenvaltion
toimivaltaisen viranomaisen on 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun yhteistyön
puitteissa ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle
viranomaiselle aikovansa suorittaa tutkimuksia paikan päällä viimeksi mainitun
alueella. Kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin
valtuuttaa vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tekemään
kyseisessä laitoksessa paikan päällä suoritettavat tutkimukset. 3. Toimivaltaisten viranomaisten
on annettava toisilleen kaikki olennaisen tärkeät ja/tai merkitykselliset tiedot
erityisesti, jos asiamies, sivukonttori tai sellainen yksikkö, jolle
maksupalvelutoimintoja on ulkoistettu, on rikkonut tai sen epäillään rikkoneen
säännöksiä. Toimivaltaisten viranomaisten on tältä osin toimitettava pyynnöstä
kaikki merkitykselliset tiedot ja omasta aloitteestaan kaikki olennaisen
tärkeät tiedot. 4. Tämän artiklan 1–4 kohta
ei vaikuta direktiivin 2005/60/EY ja asetuksen (EY) N:o 1781/2006,
erityisesti direktiivin 2005/60/EY 37 artiklan 1 kohdan ja asetuksen
(EY) N:o 1781/2006 15 artiklan 3 kohdan mukaiseen
toimivaltaisten viranomaisten velvoitteeseen valvoa näissä säädöksissä
säädettyjen vaatimusten noudattamista. 5. EPV antaa asetuksen (EU) N:o
1093/2010 16 artiklan mukaisesti toimivaltaisille viranomaisille ohjeita
tekijöistä, jotka on otettava huomioon tehtäessä päätöstä siitä, onko
maksulaitoksen ilmoittamassa toiminnassa, jota maksulaitos aikoo harjoittaa
toisessa jäsenvaltiossa tämän artiklan 1 kohdan nojalla, kyse
sijoittautumisoikeuden tai palveluiden tarjoamisen vapauden käytöstä. Ohjeet
annetaan […kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulopäivästä]. 6. EPV laatii teknisten
sääntelystandardien luonnoksia, joissa täsmennetään puitteet yhteistyölle ja
tietojenvaihdolle, joita tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kotijäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset harjoittavat vastaanottavan jäsenvaltion
toimivaltaisten viranomaisten kanssa tämän artiklan ja 18 artiklan mukaisesti.
Teknisten sääntelystandardien luonnoksissa on tarkennettava menetelmä, välineet
ja yksityiskohdat, jotka koskevat rajatylittävää toimintaa harjoittavien
maksulaitosten yhteistyötä ilmoitusten antamisen alalla, ja erityisesti
toimitettavien tietojen laajuus ja käsittely, mukaan lukien yhteinen
terminologia ja vakiomuotoiset ilmoitusmallit, ilmoitusprosessin
johdonmukaisuuden ja tehokkuuden varmistamiseksi. EPV toimittaa kyseiset teknisten
sääntelystandardien luonnokset komissiolle […kahden vuoden kuluessa tämän
direktiivin voimaantulopäivästä]. 7. EPV laatii teknisten
sääntelystandardien luonnoksia, joissa täsmennetään puitteet yhteistyölle ja
tietojenvaihdolle, joita kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset
harjoittavat vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa
tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdan sekä 22 artiklan mukaisesti. Teknisten
sääntelystandardien luonnoksissa on tarkennettava menetelmä, välineet ja
yksityiskohdat, jotka koskevat rajatylittävää toimintaa harjoittavien
maksulaitosten valvonnan alalla tehtävää yhteistyötä, ja erityisesti
vaihdettavien tietojen laajuus ja käsittely, maksupalveluiden rajatylittävää
tarjontaa harjoittavien maksulaitosten johdonmukaisen ja tehokkaan valvonnan
varmistamiseksi. EPV toimittaa kyseiset teknisten
sääntelystandardien luonnokset komissiolle […kahden vuoden kuluessa tämän
direktiivin voimaantulopäivästä]. 8. Siirretään komissiolle valta
hyväksyä 6 ja 7 kohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU)
N:o 1093/2010 10–14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 4 jakso
Soveltamatta jättäminen 27 artikla
Ehdot 1. Sen estämättä, mitä
13 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta tai sallia
toimivaltaisten viranomaistensa olla soveltamatta kokonaan tai osittain
1—3 jaksossa säädettyjä menettelyitä ja edellytyksiä 21, 23, 24 ja
25 artiklaa lukuun ottamatta sekä sallia luonnollisten henkilöiden tai
oikeushenkilöiden merkitsemisen 13 artiklan mukaiseen rekisteriin, jos a) kyseisen henkilön, mukaan lukien
mahdollinen asiamies, josta henkilö ottaa täyden vastuun, maksutapahtumien
kokonaismäärä 12 edeltävän kuukauden aikana on keskimäärin enintään miljoona
euroa kuukaudessa. Tätä vaatimusta arvioidaan kyseisen henkilön
liiketoimintasuunnitelman mukaisen ennakoidun maksutapahtumien kokonaismäärän
perusteella, jolleivät toimivaltaiset viranomaiset vaadi kyseisen suunnitelman
mukauttamista; b) yhtäkään liiketoiminnan hallinnointiin
tai harjoittamiseen osallistuvaa luonnollista henkilöä ei ole tuomittu
rahanpesuun tai terrorismin rahoittamiseen liittyvistä rikoksista tai muista
talousrikoksista. 2. Luonnolliselta henkilöltä tai
oikeushenkilöltä, joka on rekisteröity 1 kohdan mukaisesti, on
edellytettävä, että sen päätoimipaikka tai asuinpaikka on siinä jäsenvaltiossa,
jossa se tosiasiallisesti harjoittaa liiketoimintaansa. 3. Tämän artiklan 1 kohdassa
tarkoitettuja henkilöitä on kohdeltava maksulaitoksina, kuitenkin niin, ettei
niihin sovelleta 10 artiklan 9 kohtaa eikä 26 artiklaa. 4. Jäsenvaltiot voivat myös
säätää, että tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti rekisteröidyt luonnolliset tai
oikeushenkilöt voivat harjoittaa vain tiettyjä 17 artiklassa luetelluista
toiminnoista. 5. Tämän artiklan
1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden on ilmoitettava toimivaltaisille
viranomaisille mainitussa kohdassa esitettyyn ehtoon vaikuttavista muutoksista
tilanteessaan. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet
varmistaakseen, että jos 1, 2 ja 4 kohdan ehdot eivät enää täyty,
asianomaisen henkilön on haettava 30 kalenteripäivän kuluessa toimilupaa
10 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti. 6. Tämän artiklan 1–5 kohtaa ei
sovelleta direktiivissä 2005/60/EY vahvistettuihin säännöksiin eikä
kansallisiin rahanpesun torjuntaa koskeviin säännöksiin. 28 artikla
Ilmoittaminen Jos jäsenvaltio
käyttää hyväkseen 27 artiklassa säädettyä poikkeusta, sen on annettava
komissiolle tieto asiasta viimeistään [insert date (the final date of
transposition)] ja annettava mahdolliset myöhemmät muutokset välittömästi
tiedoksi komissiolle. Lisäksi jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle
kyseisten luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden määrä ja ilmoitettava
vuosittain komissiolle 27 artiklan 1 kohdan a alakohdassa
tarkoitettu toteutettujen maksutapahtumien kokonaismäärä kunkin kalenterivuoden
joulukuun 31 päivänä. 2 LUKU
Yhteiset
säännökset 29 artikla
Pääsy maksujärjestelmiin 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että säännöt, jotka koskevat sellaisten toimiluvan saaneiden tai
rekisteröityjen maksupalveluntarjoajien, jotka ovat oikeushenkilöitä, pääsyä
maksujärjestelmiin, ovat objektiivisia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia eivätkä
estä pääsyä enempää kuin on tarpeen, jotta voidaan suojautua määrätyiltä
riskeiltä, kuten selvitysriskiltä, operatiiviselta riskiltä ja
liiketoimintariskiltä, ja suojella maksujärjestelmän taloudellista ja
operatiivista vakautta. Maksujärjestelmät eivät saa asettaa
maksupalveluntarjoajille, maksupalvelunkäyttäjille tai muille
maksujärjestelmille seuraavanlaisia vaatimuksia: a) sääntöjä, jotka rajoittavat tehokasta
osallistumista muihin maksujärjestelmiin; b) sääntöjä, jotka asettavat toimiluvan
saaneet maksupalveluntarjoajat tai rekisteröidyt maksupalveluntarjoajat
eriarvoiseen asemaan oikeuksien, velvoitteiden ja osallistujien valtuuksien
suhteen; c) institutionaaliseen asemaan perustuvia
rajoituksia. 2. Edellä olevaa 1 kohtaa
ei sovelleta a) direktiivin 98/26/EY nojalla nimettyihin
maksujärjestelmiin; b) maksujärjestelmiin, jotka koostuvat
yksinomaan maksupalveluntarjoajista, jotka kuuluvat konserniin, joka koostuu
pääomasidonnaisista yksiköistä, joissa yhdellä kyseisistä toisiinsa
sidonnaisista yksiköistä on tosiasiallinen valta muihin sidonnaisiin yksiköihin
nähden. Sovellettaessa tämän kohdan ensimmäisen alakohdan
a alakohtaa jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun nimetty maksujärjestelmä
sallii maksupalveluntarjoajan suorittaa siirtomääräyksiä järjestelmän kautta
suoran osallistujan avulla, tällainen välillinen pääsy järjestelmäpalveluihin
on tarjottava 1 kohdan mukaisesti myös muille toimiluvan saaneille tai
rekisteröidyille maksupalveluntarjoajille. 30 artikla
Maksupalveluiden tarjoamisen kieltäminen muilta henkilöiltä kuin
maksupalveluntarjoajilta ja ilmoitusvelvollisuus 1. Jäsenvaltioiden on
kiellettävä maksupalveluiden tarjoaminen luonnollisilta henkilöiltä tai
oikeushenkilöiltä, jotka eivät ole maksupalveluntarjoajia ja joita ei ole
nimenomaisesti suljettu tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. 2. Jäsenvaltioiden on
vaadittava, että ennen kuin palveluntarjoajat aloittavat 3 artiklan k kohdassa
tarkoitetun toiminnan, jossa 27 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti
laskettu maksutapahtumien määrä ylittää kyseisessä alakohdassa tarkoitetun
kynnysarvon, palveluntarjoajien on ilmoitettava aikomuksestaan toimivaltaisille
viranomaisille ja toimitettava rajalliseksi verkoksi tunnustamista koskeva
pyyntö. Kuukauden kuluessa tunnustamispyynnön vastaanottopäivästä
toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä 3 artiklan k alakohdassa
tarkoitettujen kriteerien perusteella perusteltu päätös siitä, tunnustetaanko
kyseinen toiminta rajalliseksi verkoksi, ja annettava päätöksensä tiedoksi
palveluntarjoajalle. Päätöksen tiivistelmä on asetettava julkisesti saataville
13 artiklassa säädettyyn julkiseen rekisteriin. Toimivaltaisten viranomaisten on annettava toisen
alakohdan mukaisesti tehty päätös tiedoksi komissiolle. III OSASTO
MAKSUPALVELUEHTOJEN AVOIMUUS JA TIETOJENANTOVAATIMUKSET 1 LUKU
Yleiset
säännöt 31 artikla
Soveltamisala 1. Tätä osastoa sovelletaan
erillisiin maksutapahtumiin sekä puitesopimuksiin ja niiden piiriin kuuluviin
maksutapahtumiin. Osapuolet voivat sopia, että tätä osastoa ei sovelleta
kokonaisuudessaan tai osittain, jos maksupalvelunkäyttäjä ei ole kuluttaja. 2. Jäsenvaltiot voivat säätää,
että tämän osaston säännöksiä sovelletaan mikroyrityksiin samalla tavoin kuin
kuluttajiin. 3. Tämä direktiivi ei rajoita
direktiivin 2008/48/EY tai muun sellaisen asian kannalta merkityksellisen
unionin lainsäädännön tai sellaisten kansallisten toimenpiteiden soveltamista,
jotka koskevat kulutusluottojen myöntämisedellytyksiä, joita ei yhdenmukaisteta
tällä direktiivillä mutta jotka ovat unionin oikeuden mukaisia. 32 artikla
Unionin lainsäädännön muut säännökset Tämän osaston
säännökset eivät rajoita sellaisen unionin lainsäädännön soveltamista, joka
sisältää ennakolta annettavia tietoja koskevia lisävaatimuksia. Jos kuitenkin
voidaan soveltaa myös direktiiviä 2002/65/EY, mainitun direktiivin
3 artiklan 1 kohdan mukaiset tietojenantoa koskevat vaatimukset,
lukuun ottamatta mainitun kohdan 2 alakohdan c–g alakohtaa, 3 alakohdan a, d ja
e alakohtaa ja 4 alakohdan b alakohtaa, korvataan tämän direktiivin 37, 38, 44
ja 45 artiklalla. 33 artikla
Tiedoista veloitettavat maksut 1. Maksupalveluntarjoaja ei saa
veloittaa maksupalvelunkäyttäjältä maksua tässä osastossa tarkoitettujen
tietojen antamisesta. 2. Maksupalveluntarjoaja ja
-käyttäjä voivat sopia maksuista, jotka koskevat maksupalvelunkäyttäjän
pyynnöstä annettavia lisätietoja tai useammin annettavia tietoja, taikka sopia
tietojen antamisesta muulla kuin puitesopimuksessa määrätyllä tavalla. 3. Jos maksupalveluntarjoaja saa
veloittaa maksuja tietojen antamisesta 2 kohdan mukaisesti, maksujen on
oltava asianmukaiset, ja ne on suhteutettava maksupalveluntarjoajan
tosiasiallisiin kustannuksiin. 34 artikla
Tietojenantovaatimuksia koskeva todistustaakka Jäsenvaltiot
voivat säätää, että maksupalveluntarjoajalla on todistustaakka sen
osoittamisesta, että se on noudattanut tässä osastossa säädettyjä
tietojenantovaatimuksia. 35 artikla
Poikkeus pienmaksuvälineitä ja sähköistä rahaa koskevista
tietojenantovaatimuksista 1. Niiden maksuvälineiden
osalta, jotka puitesopimuksen mukaan koskevat pelkästään erillisiä
maksutapahtumia, jotka ovat enintään 30 euroa tai joiden käyttöraja on 150
euroa tai joihin talletettujen varojen määrä on aina enintään 150 euroa, a) poiketen 44, 45 ja 49 artiklan
säännöksistä, maksupalveluntarjoajan on annettava maksajalle tiedot vain
maksupalvelun pääasiallisista ominaisuuksista, mukaan lukien maksuvälineen
käyttötapa, vastuukysymykset, veloitettavat maksut ja muut perustellun
ratkaisun tekemisen kannalta olennaiset tiedot sekä tieto siitä, missä 45 artiklan
mukaiset muut tiedot ja ehdot ovat helposti saatavilla; b) voidaan sopia 47 artiklan
säännöksistä poiketen, että maksupalveluntarjoajan ei edellytetä tekevän
puitesopimuksen ehtojen muutosehdotusta 44 artiklan 1 kohdassa
säädetyllä tavalla; c) voidaan sopia 50 ja 51 artiklan
säännöksistä poiketen, että maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen i. maksupalveluntarjoajan on annettava tai
asetettava saataville vain viite, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjä voi
yksilöidä maksutapahtuman, maksutapahtuman summan ja veloitetut maksut ja/tai,
jos on toteutettu useita samankaltaisia maksutapahtumia samalle maksunsaajalle,
vain tiedot näiden maksutapahtumien kokonaissummasta ja -maksuista; ii. maksupalveluntarjoajaa ei vaadita
antamaan tai asettamaan saataville i alakohdassa tarkoitettuja tietoja,
jos maksuvälinettä käytetään nimettömästi tai jos maksupalveluntarjoajalla ei
muuten ole teknisistä syistä mahdollisuutta antaa niitä. Maksupalveluntarjoajan
on kuitenkin annettava maksajalle mahdollisuus todentaa talletettujen varojen
summa. 2. Jäsenvaltiot tai niiden
toimivaltaiset viranomaiset voivat kansallisten maksutapahtumien osalta alentaa
1 kohdassa tarkoitettuja määriä tai kaksinkertaistaa ne. Ennalta
maksettujen maksuvälineiden osalta jäsenvaltiot voivat korottaa määriä enintään
500 euroon. 2 LUKU
Erilliset
maksutapahtumat 36 artikla
Soveltamisala 1. Tätä lukua sovelletaan
erillisiin maksutapahtumiin, jotka eivät kuulu puitesopimuksen piiriin. 2. Jos erillistä maksutapahtumaa
koskeva maksutoimeksianto toimitetaan puitesopimuksen piiriin kuuluvaa
maksuvälinettä käyttäen, maksupalveluntarjoajan ei tarvitse antaa eikä asettaa
saataville sellaisia tietoja, jotka maksupalvelunkäyttäjä on jo saanut toisen
maksupalveluntarjoajan kanssa tehdyn puitesopimuksen perusteella tai jotka
annetaan hänelle kyseisen puitesopimuksen mukaisesti. 37 artikla
Ennakolta annettavat yleiset tiedot 1. Jäsenvaltioiden on
vaadittava, että ennen kuin erillistä maksua koskeva palvelusopimus tai tarjous
sitoo maksupalvelunkäyttäjää, maksupalveluntarjoajan on asetettava
maksupalvelunkäyttäjän helposti saataville 38 artiklan mukaiset tiedot ja
ehdot. Maksupalveluntarjoajan on annettava tiedot ja ehdot
maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä kirjallisina tai muulla pysyvällä välineellä.
Tiedot ja ehdot on annettava helposti ymmärrettävin termein selkeässä ja
ymmärrettävässä muodossa sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa
maksupalvelua tarjotaan, tai millä tahansa muulla osapuolten sopimalla
kielellä. 2. Jos erillistä maksua koskeva
palvelusopimus on tehty maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä sellaista
etäviestintävälinettä käyttäen, jonka avulla maksupalveluntarjoaja ei voi
noudattaa 1 kohtaa, maksupalveluntarjoajan on täytettävä kyseisen kohdan
mukainen velvoitteensa välittömästi maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen. 3. Tämän artiklan 1 kohdan
mukaiset velvoitteet voidaan täyttää myös antamalla jäljennös sellaisen
erillistä maksua koskevan palvelusopimuksen tai maksutoimeksiannon
luonnoksesta, joka sisältää 38 artiklan mukaiset tiedot ja ehdot. 38 artikla
Tiedot ja ehdot 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalvelunkäyttäjälle annetaan tai hänen saatavilleen
asetetaan seuraavat tiedot ja ehdot: a) ne tiedot tai yksilölliset tunnisteet,
jotka maksupalvelunkäyttäjän on annettava, jotta maksutoimeksianto voidaan
asianmukaisesti käynnistää tai toteuttaa; b) tarjottavan maksupalvelun toteuttamisen
enimmäisaika; c) kaikki maksut, jotka
maksupalvelunkäyttäjän on suoritettava maksupalveluntarjoajalle, ja
tarvittaessa maksujen summien erittely; d) tarvittaessa todellinen vaihtokurssi tai
viitekurssi, jota maksutapahtumaan sovelletaan. 2. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että kolmannet maksupalveluntarjoajat antavat
maksutoimeksiantopalveluiden osalta maksajalle tiedot tarjotusta palvelusta ja
kolmannen maksupalveluntarjoajan yhteystiedot. 3. Jäljempänä 42 artiklassa
mainitut muut merkitykselliset tiedot ja ehdot on tarvittaessa asetettava
maksupalvelunkäyttäjän saataville helposti saatavassa muodossa. 39 artikla
Maksajalle ja maksunsaajalle annettava tiedot maksutoimeksiantopalvelun
tapauksessa Jos kolmas
maksupalveluntarjoaja käynnistää maksutoimeksiannon maksajan pyynnöstä, sen on
toimitettava maksajalle ja tarvittaessa maksunsaajalle tai asetettava maksajan
ja tarvittaessa maksunsaajan saataville välittömästi toimeksiannon
käynnistämisen jälkeen seuraavat tiedot: a) vahvistus maksutoimeksiannon
onnistuneesta käynnistämisestä maksajan tiliä ylläpitävälle
maksupalveluntarjoajalle; b) viite, jonka avulla maksaja ja
maksunsaaja voivat tunnistaa maksutapahtuman ja tarvittaessa maksajan, sekä
maksutapahtuman yhteydessä siirretyt tiedot; c) maksutapahtuman määrä; d) tarvittaessa maksutapahtumasta
veloitettavien maksujen määrä ja tarvittaessa niiden erittely. 40 artikla
Maksajan tiliä ylläpitävälle maksupalveluntarjoajalle annettavat tiedot
maksutoimeksiantopalvelun tapauksessa Jos
maksutoimeksianto käynnistetään kolmannen maksupalveluntarjoajan omasta
järjestelmästä, järjestelmän on asetettava petoksen tai riidan tapauksessa
maksajan ja tiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan saataville tapahtumien
viitetiedot ja toimilupaa koskevat tiedot. 41 artikla
Maksutoimeksiannon vastaanottamisen jälkeen maksajalle annettavat tiedot Maksajan
maksupalveluntarjoajan on välittömästi maksutoimeksiannon vastaanottamisen
jälkeen annettava maksajalle tai asetettava tämän saataville 37 artiklan
1 kohdassa säädetyllä tavalla seuraavat tiedot: a) viite, jonka avulla maksaja voi
tunnistaa maksutapahtuman, ja tarvittaessa maksunsaajaa koskevat tiedot; b) maksutapahtuman määrä maksutoimeksiannossa
käytetyssä valuutassa; c) niiden maksutapahtumaa koskevien
maksujen määrä, jotka maksajan on suoritettava, sekä tarvittaessa maksujen
määrien erittely; d) tarvittaessa maksajan
maksupalveluntarjoajan maksutapahtumassa käyttämä vaihtokurssi tai sen
viitetiedot, jos se eroaa 38 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainitusta
kurssista, ja maksutapahtuman määrä tämän valuutanmuunnon jälkeen; e) maksutoimeksiannon vastaanottopäivä. 42 artikla
Maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen maksunsaajalle annettavat tiedot Maksunsaajan
maksupalveluntarjoajan on välittömästi maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen
annettava maksunsaajalle tai asetettava tämän saataville 37 artiklan
1 kohdassa säädetyllä tavalla seuraavat tiedot: a) viite, jonka avulla maksunsaaja voi
tunnistaa maksutapahtuman, ja tarvittaessa maksajaa koskevat tiedot sekä
maksutapahtuman yhteydessä siirretyt tiedot; b) maksutapahtuman määrä valuutassa,
jossa varat ovat maksunsaajan käytettävissä; c) niiden maksutapahtumaa koskevien
maksujen määrä, jotka maksunsaajan on suoritettava, sekä tarvittaessa maksujen
määrien erittely; d) tarvittaessa maksunsaajan
maksupalveluntarjoajan maksutapahtumassa käyttämä vaihtokurssi ja
maksutapahtuman määrä ennen tätä valuutan muuntamista; e) tilillepanon arvopäivä. 3 LUKU
Puitesopimukset 43 artikla
Soveltamisala Tätä lukua
sovelletaan maksutapahtumiin, jotka kuuluvat puitesopimuksen piiriin. 44 artikla
Ennakolta annettavat yleiset tiedot 1. Jäsenvaltioiden on
vaadittava, että hyvissä ajoin ennen kuin puitesopimus tai tarjous sitoo
maksupalvelunkäyttäjää, maksupalveluntarjoaja antaa maksupalvelunkäyttäjälle
45 artiklassa mainitut tiedot ja ehdot paperimuodossa tai muulla pysyvällä
välineellä. Tiedot ja ehdot on annettava helposti ymmärrettävin termein
selkeässä ja ymmärrettävässä muodossa sen jäsenvaltion virallisella kielellä,
jossa maksupalvelua tarjotaan, tai millä tahansa muulla osapuolten sopimalla
kielellä. 2. Jos puitesopimus on tehty
maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä sellaista etäviestintävälinettä käyttäen, joka
ei anna maksupalveluntarjoajalle mahdollisuutta noudattaa 1 kohtaa,
maksupalveluntarjoajan on täytettävä kyseisen kohdan mukaiset velvoitteensa
välittömästi puitesopimuksen tekemisen jälkeen. 3. Tämän artiklan 1 kohdan
mukaiset velvoitteet voidaan täyttää myös antamalla jäljennös
puitesopimusluonnoksesta, joka sisältää 45 artiklan mukaiset tiedot ja
ehdot 45 artikla
Tiedot ja ehdot Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalvelunkäyttäjälle annetaan seuraavat tiedot ja
ehdot: 1. maksupalveluntarjoajasta: a) maksupalveluntarjoajan nimi,
päätoimipaikan osoite ja tarvittaessa siihen jäsenvaltioon sijoittautuneen
asiamiehen tai sivukonttorin käyntiosoite, jossa maksupalveluja tarjotaan, ja
muut osoitteet, mukaan lukien sähköpostiosoite, joilla on merkitystä maksupalveluntarjoajan
kanssa käytävälle yhteydenpidolle; b) yksityiskohtaiset tiedot asianomaisesta
valvontaviranomaisesta ja 13 artiklan mukaisesta rekisteristä tai
mahdollisesta muusta vastaavasta maksupalveluntarjoajan toimilupaa koskevasta
julkisesta rekisteristä ja rekisterinumero tai vastaava kyseisessä rekisterissä
käytetty tunniste; 2. maksupalvelun käytöstä: a) kuvaus tarjottavan maksupalvelun
pääasiallisista ominaisuuksista; b) niiden tietojen tai yksilöllisen
tunnisteen määrittäminen, jotka maksupalvelunkäyttäjän on annettava, jotta
maksutoimeksianto voidaan asianmukaisesti käynnistää tai toteuttaa; c) maksutapahtuman käynnistämistä tai
toteuttamista varten annettavan suostumuksen ja tällaisen suostumuksen
peruuttamisen muoto ja toimittamistapa 57 ja 71 artiklan mukaisesti; d) maininta 69 artiklassa määritellystä
maksutoimeksiannon vastaanottamisajankohdasta ja maksupalveluntarjoajan
mahdollisesti asettamasta takarajasta; e) tarjottavien maksupalveluiden
toteuttamisen enimmäisaika; f) se, voidaanko sopia 60 artiklan
1 kohdassa tarkoitetuista maksuvälineen käyttörajoista; 3. maksuista, koroista ja
vaihtokursseista: a) kaikki maksut, jotka
maksupalvelunkäyttäjän on suoritettava maksupalveluntarjoajalle, ja
tarvittaessa maksujen summien erittely; b) tarvittaessa sovellettava korko ja
vaihtokurssi tai, jos on tarkoitus käyttää viitekorkoa ja ‑kurssia,
todellisen koron laskentamenetelmä ja viitekoron tai -kurssin määrityspäivä ja
indeksi tai perusta; c) jos niin sovitaan, 47 artiklan
2 kohdassa tarkoitettu viitekoron tai -kurssin muutosten välitön
soveltaminen ja muutoksiin liittyvät tietojenantovaatimukset; 4. viestinnästä: a) tarvittaessa viestintävälineet, mukaan
lukien maksupalvelunkäyttäjän laitteita ja ohjelmistoja koskevat tekniset
vaatimukset, joita osapuolet ovat sopineet käytettäviksi tässä direktiivissä
tarkoitettujen tietojen ja ilmoitusten toimittamiseen; b) se, millä tavoin ja miten usein tässä
direktiivissä tarkoitetut tiedot on annettava tai asetettava saataville; c) kieli (kielet), jolla (joilla)
puitesopimus tehdään ja jota (joita) käytetään sopimussuhteen aikana
viestintään; d) maksupalvelunkäyttäjän oikeus saada
46 artiklan mukaisesti puitesopimusta koskevat sopimusehdot sekä muut
tiedot ja ehdot; 5. suoja- ja
oikaisutoimenpiteistä: a) tarvittaessa kuvaus toimista, jotka
maksupalvelunkäyttäjän on toteutettava pitääkseen maksuvälineen turvassa, sekä
selvitys siitä, miten 61 artiklan 1 kohdan b alakohdassa
tarkoitettu ilmoitus maksupalveluntarjoajalle tehdään; lisäksi varma menettely,
jota maksupalveluntarjoaja noudattaa ilmoittaakseen asiakkaalleen epäillyistä
tai todellisista petoksista tai turvallisuusuhkista; b) jos niin sovitaan, edellytykset, joiden
täyttyessä maksupalveluntarjoaja pidättää 60 artiklan mukaisesti itsellään
oikeuden estää maksuvälineen käyttö; c) jäljempänä olevan 66 artiklan
mukainen maksajan vastuu, mukaan lukien tieto asianomaisesta rahamäärästä; d) se, miten ja missä ajassa
maksupalvelunkäyttäjän on 63 artiklan mukaisesti ilmoitettava
maksupalveluntarjoajalle oikeudettomasta tai virheellisesti käynnistetystä tai
toteutetusta maksutapahtumasta, sekä 65 artiklan mukainen
maksupalveluntarjoajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista; e) maksupalveluntarjoajan vastuu
maksutapahtumien käynnistämisestä tai toteuttamisesta 80 artiklan
mukaisesti; f) palautuksen edellytykset 67 ja
68 artiklan mukaisesti; 6. puitesopimuksen muutoksista
ja irtisanomisesta: a) jos niin sovitaan, tieto siitä, että
maksupalvelunkäyttäjän katsotaan hyväksyneen 47 artiklan mukaisesti
sopimusehtojen muutokset, jollei hän ilmoita maksupalveluntarjoajalle ennen
ehtojen ehdotettua voimaantulopäivää, ettei hyväksy niitä; b) sopimuksen kesto; c) maksupalvelunkäyttäjän oikeus irtisanoa
puitesopimus ja mitkä tahansa muut irtisanomisoikeutta koskevat sopimusehdot
47 artiklan 1 kohdan ja 48 artiklan mukaisesti; 7. oikeussuojasta: a) puitesopimukseen sovellettavaa
lainsäädäntöä ja/tai toimivaltaista tuomioistuinta koskevat sopimuslausekkeet; b) tuomioistuinten ulkopuoliset valitus- ja
oikeussuojamenettelyt, jotka ovat maksupalvelunkäyttäjän käytettävissä
88–91 artiklan mukaisesti. 46 artikla
Puitesopimusta koskevien tietojen ja ehtojen saatavuus Maksupalvelunkäyttäjällä
on milloin tahansa sopimussuhteen aikana oikeus saada pyynnöstä puitesopimuksen
sopimusehdot sekä 45 artiklan mukaiset tiedot ja ehdot paperimuodossa tai
muulla pysyvällä välineellä. 47 artikla
Puitesopimuksen ehtojen muutokset 1. Maksupalveluntarjoaja voi
ehdottaa muutoksia puitesopimukseen sekä 45 artiklassa tarkoitettuihin
tietoihin ja ehtoihin 44 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla ja viimeistään
kaksi kuukautta ennen niiden ehdotettua soveltamispäivää. Jos 45 artiklan 6 alakohdan a alakohdan
mukainen ehto tulee sovellettavaksi, maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava
maksupalvelunkäyttäjälle, että tämän katsotaan hyväksyneen ehtojen muutokset,
jos hän ei ilmoita maksupalveluntarjoajalle ennen ehtojen ehdotettua
voimaantulopäivää, ettei hyväksy niitä. Tätä tapausta varten
maksupalveluntarjoajan on mainittava, että maksupalvelunkäyttäjällä on oikeus
irtisanoa puitesopimus välittömästi ja maksutta ennen muutosten ehdotettua
soveltamispäivää. 2. Korkoja tai vaihtokursseja
koskevia muutoksia voidaan soveltaa välittömästi ja ilman ennakkoilmoitusta
edellyttäen, että tällaisesta oikeudesta on sovittu puitesopimuksessa ja että
muutokset perustuvat viitekorkoon tai -kursseihin, joista on sovittu
45 artiklan 3 alakohdan b ja c alakohdan mukaisesti.
Maksupalvelunkäyttäjälle on ilmoitettava koron muutoksista mahdollisimman pian
44 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla, elleivät osapuolet ole
sopineet, että tiedot toimitetaan tai asetetaan saataville tietyin väliajoin
tai tietyillä tavoilla. Korkojen tai vaihtokurssien muutoksia, jotka ovat
edullisempia maksupalvelunkäyttäjille, voidaan kuitenkin soveltaa ilman
ennakkoilmoitusta. 3. Maksutapahtumissa käytettyjen
korkojen tai vaihtokurssien muutokset on toteutettava ja laskettava
neutraalilla ja maksupalvelunkäyttäjiä syrjimättömällä tavalla. 48 artikla
Sopimuksen irtisanominen 1. Maksupalvelunkäyttäjä voi irtisanoa
puitesopimuksen milloin tahansa, elleivät osapuolet ole sopineet
irtisanomisajasta. Irtisanomisaika ei saa ylittää yhtä kuukautta. 2. Yli 12 kuukauden määräajaksi
tehdyn tai toistaiseksi voimassa olevan puitesopimuksen irtisanomisen on oltava
maksutonta maksupalvelunkäyttäjälle 12 kuukauden jälkeen. Muissa tapauksissa
sopimuksen irtisanomisesta veloitettavien maksujen on oltava asianmukaiset ja
oikeassa suhteessa kustannuksiin. 3. Jos puitesopimuksessa on niin
sovittu, maksupalveluntarjoaja voi irtisanoa toistaiseksi voimassa olevan
puitesopimuksen noudattaen vähintään kahden kuukauden irtisanomisaikaa
44 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla. 4. Maksupalvelunkäyttäjän on
suoritettava maksupalveluista säännöllisesti veloitettavat maksut ainoastaan oikeassa
suhteessa sopimuksen irtisanomiseen saakka. Jos tällaisia maksuja on suoritettu
ennakolta, ne on palautettava oikeassa suhteessa. 5. Tämän artiklan säännökset
eivät vaikuta jäsenvaltioiden lakeihin ja määräyksiin, jotka koskevat osapuolen
oikeuksia vedota puitesopimuksen mitättömyyteen tai pätemättömyyteen. 6. Jäsenvaltiot voivat antaa
säännöksiä, jotka ovat maksupalvelunkäyttäjien kannalta suotuisampia. 49 artikla
Ennen erillisen maksutapahtuman toteuttamista annettavat tiedot Jos kyseessä on
sellainen maksajan käynnistämä erillinen maksutapahtuma, joka kuuluu
puitesopimuksen piiriin, maksupalveluntarjoajan on maksajan pyynnöstä annettava
kyseisen maksutapahtuman osalta täsmällinen tieto toteuttamisen enimmäisajasta
sekä maksajan suoritettavaksi tulevista maksuista, sekä tarvittaessa maksujen
määrien erittely. 50 artikla
Maksajalle erillisistä maksutapahtumista annettavat tiedot 1. Sen jälkeen kun erillisen
maksutapahtuman summa on veloitettu maksajan tililtä tai, jos maksaja ei käytä
maksutiliä, kun maksutoimeksianto on vastaanotettu, maksajan
maksupalveluntarjoajan on viipymättä ilmoitettava maksajalle 44 artiklan
1 kohdassa säädetyllä tavalla seuraavat tiedot: a) viite, jonka avulla maksaja voi tunnistaa
kunkin maksutapahtuman, ja tarvittaessa maksunsaajaa koskevat tiedot; b) maksutapahtuman määrä valuutassa, jossa
maksajan maksutiliä veloitetaan tai jota käytetään maksutoimeksiannossa; c) maksutapahtumaa koskevien maksujen määrä
ja tarvittaessa niiden erittely, tai korkojen määrä, joka maksajan on
suoritettava; d) tarvittaessa maksajan
maksupalveluntarjoajan maksutapahtumassa käyttämä vaihtokurssi ja
maksutapahtuman summa valuutan muuntamisen jälkeen; e) tililtäoton arvopäivä tai
maksutoimeksiannon vastaanottopäivä. 2. Puitesopimukseen voi sisältyä
ehto, jonka mukaan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on annettava tai
asetettava saataville määräajoin vähintään kerran kuukaudessa ja sovitulla
tavalla siten, että maksaja voi tallentaa ja tulostaa tiedot uudelleen
muuttumattomina. 3. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin
edellyttää, että maksupalveluntarjoajat antavat tiedot paperimuodossa kerran
kuukaudessa maksutta. 51 artikla
Maksunsaajalle erillisistä maksutapahtumista annettavat tiedot 1. Erillisen maksutapahtuman
toteuttamisen jälkeen maksunsaajan maksupalveluntarjoajan on annettava
maksunsaajalle viipymättä 44 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla
seuraavat tiedot: a) viite, jonka avulla maksunsaaja voi
tunnistaa maksutapahtuman ja tarvittaessa maksajan, sekä maksutapahtuman
yhteydessä siirretyt tiedot; b) maksutapahtuman määrä valuutassa, jossa
maksunsaajan maksutiliä hyvitetään; c) maksutapahtumaa koskevien maksujen määrä
ja tarvittaessa niiden erittely, tai korko, joka maksunsaajan on suoritettava; d) tarvittaessa maksunsaajan
maksupalveluntarjoajan maksutapahtumassa käyttämä vaihtokurssi ja
maksutapahtuman määrä ennen tätä valuutan muuntamista; e) tilillepanon arvopäivä. 2. Puitesopimukseen voi sisältyä
ehto, jonka mukaan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on annettava tai
asetettava saataville määräajoin vähintään kerran kuukaudessa ja sovitulla
tavalla siten, että maksunsaaja voi tallentaa ja tulostaa tiedot uudelleen
muuttumattomina. 3. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin
edellyttää, että maksupalveluntarjoajat antavat tiedot paperimuodossa kerran
kuukaudessa maksutta. 4 LUKU
Yhteiset
säännökset 52 artikla
Valuutta ja valuutan muuntaminen 1. Maksut on suoritettava
valuutassa, josta osapuolet ovat sopineet. 2. Jos valuutan
muuntamispalvelua tarjotaan ennen maksutapahtuman käynnistämistä ja jos
kyseistä valuutan muuntamispalvelua tarjotaan myyntipaikassa tai tarjoaja on
maksunsaaja, osapuolen, joka tarjoaa valuutan muuntamispalvelua maksajalle, on
ilmoitettava tälle kaikki veloitettavat maksut sekä maksutapahtuman
muuntamisessa käytettävä vaihtokurssi. Maksajan on hyväksyttävä se, että valuutan
muuntamispalvelu suoritetaan tällä tavoin. 53 artikla
Tiedot lisämaksuista tai alennuksista 1. Jos maksunsaaja pyytää maksua
tai tarjoaa alennusta tietyn maksuvälineen käytöstä, maksunsaajan on
ilmoitettava maksajalle asiasta ennen maksutapahtuman käynnistämistä. 2. Jos maksupalveluntarjoaja tai
kolmas pyytää maksua tietyn maksuvälineen käytöstä, maksupalveluntarjoajan tai
kolmannen on ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle asiasta ennen
maksutapahtuman käynnistämistä. IV OSASTO
OIKEUDET JA VELVOITTEET, JOTKA LIITTYVÄT MAKSUPALVELUJEN TARJOAMISEEN JA
KÄYTTÖÖN 1 LUKU
Yhteiset säännökset 54 artikla
Soveltamisala 1. Jos maksupalvelunkäyttäjä ei
ole kuluttaja, maksupalvelunkäyttäjä ja -tarjoaja voivat sopia, että 55
artiklan 1 kohtaa, 57 artiklan 3 kohtaa sekä 64, 66, 67, 68, 71 ja 80
artiklaa ei sovelleta kokonaisuudessaan tai osittain. Maksupalvelunkäyttäjä ja
-tarjoaja voivat myös sopia muusta kuin 63 artiklassa säädetystä
määräajasta. 2. Jäsenvaltiot voivat säätää,
että 91 artiklaa ei sovelleta, jos maksupalvelunkäyttäjä ei ole kuluttaja. 3. Jäsenvaltiot voivat säätää,
että tämän osaston säännöksiä sovelletaan mikroyrityksiin samalla tavoin kuin
kuluttajiin. 4. Tämä direktiivi ei myöskään
rajoita direktiivin 2008/48/EY tai muun sellaisen asian kannalta
merkityksellisen unionin tai kansallisen lainsäädännön soveltamista, joka
koskee kulutusluottojen myöntämisedellytyksiä, joita ei yhdenmukaisteta tällä
direktiivillä mutta jotka ovat unionin lainsäädännön mukaisia. 55 artikla
Veloitettavat maksut 1. Maksupalveluntarjoaja ei saa
veloittaa maksupalvelunkäyttäjältä maksuja tässä osastossa tarkoitettujen
tietojenantovelvoitteiden noudattamisesta tai oikaisu- ja varotoimenpiteistä,
ellei 70 artiklan 1 kohdassa, 71 artiklan 5 kohdassa tai
79 artiklan 2 kohdassa toisin mainita. Maksupalvelunkäyttäjän ja
-tarjoajan on sovittava näistä maksuista, ja niiden on oltava asianmukaiset ja
oikeassa suhteessa maksupalveluntarjoajan todellisiin kustannuksiin. 2. Jos maksutapahtumaan ei
sisälly valuutan muuntamista, jäsenvaltioiden on edellytettävä, että sekä
maksunsaaja että maksaja maksavat kukin oman maksupalveluntarjoajansa
veloittamat maksut. 3. Maksupalveluntarjoaja ei saa
estää maksunsaajaa veloittamasta maksajalta maksua tai tarjoamasta alennusta
tietyn maksuvälineen käytöstä tai ohjaamasta häntä tietyn maksuvälineen
käyttöön. Veloitettavat maksut eivät kuitenkaan saa ylittää kustannuksia, joita
maksunsaajalle on aiheutunut tietyn maksuvälineen käytöstä. 4. Jäsenvaltioiden on kuitenkin
varmistettava, ettei maksunsaaja veloita maksuja sellaisten maksuvälineiden
käytöstä, joita koskevia toimitusmaksuja säännellään asetuksella (EU) N:o
[XX/XX/XX/] [OP please insert number of Regulation once adopted]. 56 artikla
Pienmaksuvälineitä ja sähköistä rahaa koskeva poikkeus 1. Niiden maksuvälineiden
osalta, jotka puitesopimuksen mukaan koskevat pelkästään erillisiä enintään 30
euron maksutapahtumia tai joiden käyttöraja on 150 euroa tai joihin
talletettujen varojen määrä on aina enintään 150 euroa, maksupalveluntarjoaja
ja -käyttäjä voivat sopia seuraavaa: a) tämän direktiivin 61 artiklan
1 kohdan b alakohtaa, 62 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa sekä
66 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos maksuvälineen käyttöä tai sen
käytön jatkamista ei voida estää; b) tämän direktiivin 64 ja 65 artiklaa
sekä 66 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta, jos maksuvälinettä
käytetään nimettömästi tai maksupalveluntarjoaja ei voi maksuvälineen
ominaisuuksiin liittyvistä muista syistä osoittaa, että maksutapahtuma oli oikeutettu; c) tämän direktiivin 70 artiklan
1 kohdasta poiketen maksupalveluntarjoajalla ei ole velvoitetta ilmoittaa
maksupalvelunkäyttäjälle maksutoimeksiannosta kieltäytymisestä, jos
toteuttamatta jättäminen ilmenee asiayhteydestä; d) tämän direktiivin 71 artiklasta
poiketen maksaja ei voi peruuttaa maksutoimeksiantoa sen jälkeen, kun
maksutoimeksianto tai maksajan suostumus maksutapahtuman toteuttamiseen on
toimitettu maksunsaajalle; e) tämän direktiivin 74 ja
75 artiklasta poiketen sovelletaan muita maksupalvelun toteuttamisen
määräaikoja. 2. Jäsenvaltiot tai niiden
toimivaltaiset viranomaiset voivat kansallisten maksutapahtumien osalta alentaa
1 kohdassa tarkoitettuja määriä tai kaksinkertaistaa ne. Ennalta
maksettujen maksuvälineiden osalta jäsenvaltiot voivat korottaa määriä 500
euroon asti. 3. Tämän direktiivin 65 ja
66 artiklaa sovelletaan myös direktiivin 2009/110/EY 2 artiklan
2 kohdassa tarkoitettuun sähköiseen rahaan, paitsi jos maksajan
maksupalveluntarjoajalla ei ole mahdollisuutta jäädyttää maksutiliä tai estää maksuvälineen
käyttöä. Jäsenvaltiot voivat rajata tämän poikkeuksen soveltamisen
tietynarvoisiin maksutileihin tai maksuvälineisiin. 2 LUKU
Maksutapahtumien
hyväksyminen 57 artikla
Suostumus ja suostumuksen peruuttaminen 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksutapahtumaa pidetään oikeutettuna ainoastaan, jos
maksaja on antanut suostumuksensa maksutapahtuman toteuttamiseen. Maksaja voi
hyväksyä maksutapahtuman ennen sen toteuttamista tai sen jälkeen, jos maksaja
ja maksupalveluntarjoaja ovat niin sopineet. 2. Maksutapahtuman tai useiden
maksutapahtumien toteuttamista koskeva suostumus on annettava muodossa, josta
maksaja ja maksupalveluntarjoaja ovat sopineet. Suostumus voidaan antaa myös
suoraan tai välillisesti maksunsaajan kautta. On katsottava, että
maksutapahtuman toteuttamiseen on saatu suostumus, jos maksaja antaa
kolmannelle maksupalveluntarjoajalle luvan käynnistää maksutapahtuma tiliä
ylläpitävän maksupalveluntarjoajan kanssa. Jos suostumusta ei ole annettu, maksutapahtumaa on
pidettävä oikeudettomana. 3. Maksaja voi milloin tahansa
peruuttaa suostumuksensa, kuitenkin viimeistään 71 artiklassa
tarkoitettuun peruuttamattomuusajankohtaan mennessä. Myös useita
maksutapahtumia koskeva suostumus voidaan peruuttaa, jolloin tulevia
maksutapahtumia pidetään oikeudettomina. 4. Maksajan ja
maksupalveluntarjoajan (-tarjoajien) on sovittava tavasta, jolla suostumus
annetaan. 58 artikla
Kolmansien maksupalveluntarjoajien pääsy maksutilitietoihin ja kyseisten
tietojen käyttö 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksajalla on oikeus käyttää kolmatta
maksupalveluntarjoajaa saadakseen maksupalveluita, jotka mahdollistavat pääsyn
liitteessä I olevassa 7 kohdassa tarkoitettuihin maksutileihin. 2. Jos maksaja on antanut
kolmannelle maksupalveluntarjoajalle luvan tarjota maksupalveluita
1 kohdan nojalla, maksajalla on oltava seuraavat velvoitteet: a) varmistaa, että maksupalvelunkäyttäjän
henkilökohtaiset turvatekijät eivät ole muiden osapuolten saatavilla; b) todentaa henkilöllisyytensä
yksiselitteisesti tilinhaltijan tiliä ylläpitävälle (ylläpitäville)
maksupalveluntarjoajalle (-tarjoajille); c) olla tallentamatta maksupalvelunkäyttäjän
arkaluonteisia maksutietoja tai henkilökohtaisia tietoturvavaltuuksia. 3. Jos tiliä ylläpitävä
maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut maksajan maksutoimeksiannon kolmannen
maksupalveluntarjoajan kautta, sen on ilmoitettava viimeksi mainitulle
välittömästi maksutoimeksiannon vastaanotosta ja siitä, onko kyseistä
maksutapahtumaa varten käytettävissä riittävästi varoja. 4. Tiliä ylläpitävien
maksupalveluntarjoajien on käsiteltävä kolmannen maksupalveluntarjoajan
palveluiden kautta välitettyjä maksutoimeksiantoja syrjimättömästi aikataulun
ja ensisijaisuusjärjestyksen osalta suhteessa maksajan itsensä välittämiin
maksutoimeksiantoihin, paitsi jos erilaiseen käsittelyyn on objektiiviset syyt.
59 artikla
Kolmannen maksuvälineiden myöntäjän pääsy maksutilitietoihin ja kyseisten
tietojen käyttö 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksajalla on oikeus käyttää kolmatta maksuvälineiden
myöntäjää hankkiakseen maksukorttipalveluita. 2. Jos maksaja on antanut
kolmannelle maksuvälineiden myöntäjälle, joka on antanut maksajalle
maksuvälineen, suostumuksen tietojen hankkimiseen siitä, onko maksajalla
hallussa olevaa maksutiliä koskevaa maksutapahtumaa varten käytettävissä
riittävästi varoja, kyseistä maksutiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan on
annettava kyseiset tiedot kolmannelle maksuvälineiden myöntäjälle välittömästi
maksajan maksutoimeksiannon vastaanottamisen jälkeen. 3. Tiliä ylläpitävien
maksupalveluntarjoajien on käsiteltävä kolmannen maksuvälineiden myöntäjän
palveluiden kautta välitettyjä maksutoimeksiantoja syrjimättömästi aikataulun
ja ensisijaisuusjärjestyksen osalta suhteessa maksajan itsensä välittämiin
maksutoimeksiantoihin, paitsi jos erilaiseen käsittelyyn on objektiiviset syyt.
60 artikla
Maksuvälineen käyttörajat 1. Jos suostumuksen antamiseen
käytetään erityistä maksuvälinettä, maksaja ja maksajan maksupalveluntarjoaja
voivat sopia tätä maksuvälinettä käyttäen toteutettaviin maksutapahtumiin
liittyvistä käyttörajoista. 2. Jos puitesopimuksessa on niin
sovittu, maksupalveluntarjoaja voi pidättää itsellään oikeuden estää
maksuvälineen käyttö objektiivisesti perustelluista syistä, jotka liittyvät
maksuvälineen turvallisuuteen, maksuvälineen oikeudetonta tai petollista
käyttöä koskevaan epäilyyn, tai jos kyseessä on maksuväline, johon on liitetty
luottolimiitti, huomattavasti kohonneeseen riskiin siitä, että maksaja ei
mahdollisesti kykene täyttämään maksuvelvoitettaan. 3. Tällöin
maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava maksajalle sovitulla tavalla
maksuvälineen käytön estämisestä ja sen syistä mahdollisuuksien mukaan ennen
maksuvälineen käytön estämistä ja viimeistään välittömästi sen jälkeen, jollei
tällaisen tiedon antaminen vaaranna objektiivisesti perusteltuja
turvallisuussyitä tai jollei sitä kielletä muussa asiaankuuluvassa unionin tai
kansallisessa lainsäädännössä. 4. Maksupalveluntarjoajan on
sallittava uudelleen maksuvälineen käyttö tai korvattava se uudella maksuvälineellä
sen jälkeen kun ei ole enää syytä estää maksuvälineen käyttöä. 61 artikla
Maksuvälineisiin liittyvät maksupalvelunkäyttäjän velvoitteet 1. Maksuvälineen käyttöön
oikeutetulla maksupalvelunkäyttäjällä on seuraavat velvoitteet: a) käyttää maksuvälinettä sen myöntämistä ja
käyttöä koskevia objektiivisia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia ehtoja
noudattaen; b) saatuaan tietää maksuvälineen
katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen
oikeudettomasta käytöstä ilmoittaa asiasta maksupalveluntarjoajalle tai tämän
ilmoittamalle taholle viipymättä. 2. Sovellettaessa 1 kohdan
a alakohtaa maksupalvelunkäyttäjän on heti maksuvälineen saatuaan
erityisesti toteutettava kaikki kohtuulliset toimet huolehtiakseen
henkilökohtaisten turvatekijöidensä säilymisestä. Maksupalvelunkäyttäjien
velvoitteet huolehtia maksuvälineistä eivät saa estää tämän direktiivin nojalla
hyväksyttyjen maksuvälineiden ja -palveluiden käyttöä. 62 artikla
Maksuvälineisiin liittyvät maksupalveluntarjoajan velvoitteet 1. Maksuvälineen myöntävällä
maksupalveluntarjoajalla on seuraavat velvoitteet: a) varmistaa, että maksuvälineeseen liitetyt
henkilökohtaiset turvatekijät eivät ole muiden osapuolten kuin maksuvälineen
käyttöön oikeutetun maksupalvelunkäyttäjän saatavilla, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta 61 artiklassa tarkoitettuja maksupalvelunkäyttäjän
velvoitteita; b) olla lähettämättä sellaista
maksuvälinettä, jota ei ole tilattu, ellei ole kyse maksupalvelunkäyttäjälle jo
annetun maksuvälineen korvaamisesta; c) varmistaa, että maksupalvelunkäyttäjällä
on aina käytettävissään asianmukaiset keinot tehdä 61 artiklan 1 kohdan b
alakohdassa tarkoitettu ilmoitus tai pyytää maksuvälineen käytön sallimista 60
artiklan 4 kohdan mukaisesti. Maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä maksupalveluntarjoajan
on ilmoituksen tekemistä seuraavan 18 kuukauden jakson aikana annettava
maksupalvelunkäyttäjälle keinot, joilla tämä voi osoittaa tehneensä kyseisen
ilmoituksen; d) antaa maksajalle mahdollisuus tehdä
ilmoitus 61 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla maksutta ja veloittaa
maksajalta vain maksuvälineeseen suoraan liittyvät korvauskustannukset, jos
niitäkään; e) estää maksuvälineen käyttö sen jälkeen,
kun 61 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ilmoitus on
tehty. 2. Maksupalveluntarjoajan on
vastattava riskistä, joka aiheutuu maksuvälineen tai maksuvälineeseen
liitettyjen henkilökohtaisten turvatekijöiden lähettämisestä maksajalle. 63 artikla
Ilmoitus oikeudettomista tai virheellisesti toteutetuista maksutapahtumista 1. Maksupalvelunkäyttäjällä on
oikeus saada tiliä hoitavalta maksupalveluntarjoajalta hyvitys vain siinä
tapauksessa, että hän ilmoittaa maksupalveluntarjoajalle oikeudettomasta tai
virheellisesti toteutetusta, muun muassa 80 artiklassa tarkoitettuun
vaatimukseen oikeuttavasta maksutapahtumasta viipymättä sen havaittuaan,
kuitenkin viimeistään 13 kuukauden kuluessa tilin veloituspäivästä, paitsi
silloin, kun maksupalveluntarjoaja ei ole antanut tai asettanut saataville
maksutapahtumaa koskevia tietoja III osaston mukaisesti. 2. Kun on kyse kolmannesta
maksupalveluntarjoajasta, maksupalvelunkäyttäjän on saatava tämän artiklan 1
kohdan nojalla annettava hyvitys myös tiliä hoitavalta
maksupalveluntarjoajalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 65 artiklan 2 kohdan
ja 80 artiklan 1 kohdan soveltamista. 64 artikla
Maksutapahtumien todentamista ja toteuttamista koskevat todisteet 1. Jäsenvaltioiden on
vaadittava, että jos maksupalvelunkäyttäjä kiistää hyväksyneensä toteutetun
maksutapahtuman tai väittää, että maksutapahtuma on virheellisesti toteutettu,
hänen maksupalveluntarjoajansa ja, tapauksen mukaan maksutapahtumaan
mahdollisesti osallistuvan kolmannen maksupalveluntarjoajan, on esitettävä
todisteet siitä, että maksutapahtuma oli todennettu, oikein kirjattu ja
merkitty tileille eikä siihen ollut vaikuttanut tekninen vika tai muu häiriö. Jos maksutapahtuma on käynnistetty kolmannen
maksupalveluntarjoajan kautta, tämä vastaa todisteiden esittämisestä siitä,
ettei tekninen vika tai muu sen vastuulla olevaan maksupalveluun liittyvä häiriö
vaikuttanut maksutapahtumaan. 2. Jos maksupalvelunkäyttäjä
kiistää hyväksyneensä toteutetun maksutapahtuman, se, että
maksupalveluntarjoaja, mukaan lukien mahdollinen kolmas maksupalveluntarjoaja,
on kirjannut maksuvälineen käytön, ei välttämättä sinänsä riitä osoittamaan,
että maksaja olisi hyväksynyt maksutapahtuman tai toiminut petollisesti tai
laiminlyönyt tarkoituksellisesti tai törkeän huolimattomasti yhtä tai useampaa
61 artiklassa tarkoitettua velvoitetta. 65 artikla
Maksupalveluntarjoajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että jos maksutapahtuma on toteutettu oikeudettomasti, maksajan
maksupalveluntarjoaja palauttaa maksajalle oikeudettoman maksutapahtuman summan
välittömästi ja tarvittaessa palauttaa veloitetun maksutilin tilaan, jossa se
olisi ollut ilman oikeudettoman maksutapahtuman toteuttamista, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta 63 artiklan soveltamista. Samalla on
varmistettava myös, että maksajan maksutilille panon arvopäivä on viimeistään
päivä, jona kyseinen summa oli veloitettu. 2. Jos on kyse kolmannesta
maksupalveluntarjoajasta, tiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan on
palautettava oikeudettoman maksutapahtuman summa ja tarvittaessa palautettava
veloitettu maksutili tilaan, jossa se olisi ollut ilman oikeudettoman
maksutapahtuman toteuttamista. On mahdollista, että kolmatta
maksupalveluntarjoajaa vaaditaan maksamaan tiliä ylläpitävälle
maksupalveluntarjoajalle taloudellinen korvaus. 3. Muu rahallinen korvaus voi
määräytyä maksajan ja maksupalveluntarjoajan väliseen sopimukseen tai
mahdolliseen maksajan ja kolmannen maksupalveluntarjoajan väliseen sopimukseen
sovellettavan lainsäädännön mukaisesti. 66 artikla
Maksajan vastuu oikeudettomista maksutapahtumista 1. Poiketen siitä, mitä 65 artiklassa
säädetään, maksaja voi olla enintään 50 euroon saakka vastuussa oikeudettomiin
maksutapahtumiin liittyvistä menetyksistä, jotka aiheutuvat kadonneen tai
varastetun maksuvälineen käytöstä tai maksuvälineen väärinkäytöstä. Maksajan on vastattava kaikista menetyksistä,
jotka johtuvat sellaisista oikeudettomista maksutapahtumista, jotka aiheutuvat
petollisesta toiminnasta tai yhden tai useamman 61 artiklassa tarkoitetun
velvoitteen tarkoituksellisesta tai törkeän huolimattomasta laiminlyönnistä. Tällaisissa
tapauksissa ei sovelleta tämän artiklan 1 kohdassa mainittua
enimmäissummaa. Jos maksupalveluntarjoaja ei edellytä asiakkaan vahvaa
tunnistamista, maksaja on etäviestintävälineellä suoritettujen maksujen osalta
vastuussa mahdollisista taloudellisista seurauksista vain, jos hän on toiminut
petollisesti. Jos maksunsaaja tai maksunsaajan maksupalveluntarjoaja ei hyväksy
asiakkaan vahvaa tunnistamista, sen on korvattava maksajan
maksupalveluntarjoajalle aiheutunut taloudellinen vahinko. 2. Maksaja ei ole vastuussa
taloudellisista seurauksista, joita kadonneen, varastetun tai väärinkäytetyn
maksuvälineen käytöstä aiheutuu sen jälkeen, kun hän on tehnyt 61 artiklan
1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen, jollei hän ole toiminut
petollisesti. Jos maksupalveluntarjoaja ei anna käytettäväksi asianmukaisia
keinoja tehdä milloin tahansa ilmoitusta kadonneesta, varastetusta tai
väärinkäytetystä maksuvälineestä, kuten 62 artiklan 1 kohdan
c alakohdassa edellytetään, maksaja ei ole vastuussa taloudellisista seurauksista,
jotka aiheutuvat kyseisen maksuvälineen käytöstä, jollei hän ole toiminut
petollisesti. 67 artikla
Palautukset maksunsaajan käynnistämien tai maksunsaajan välityksellä
käynnistettyjen maksutapahtumien osalta 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksajalla on oikeus saada maksunsaajan käynnistämän tai
maksunsaajan välityksellä käynnistetyn, jo toteutetun oikeutetun
maksutapahtuman summa takaisin maksupalveluntarjoajalta, jos seuraavat ehdot
täyttyvät: a) maksutapahtuman täsmällistä rahamäärää ei
mainita hyväksynnässä sen antamisajankohtana; b) maksutapahtuman rahamäärä ylitti sen,
mitä maksaja olisi voinut kohtuudella odottaa ottaen huomioon aikaisempi
kulutuskäyttäytyminen, puitesopimuksen ehdot ja muut tapaukseen liittyvät
merkitykselliset seikat. Maksajan on maksupalveluntarjoajan pyynnöstä
vastattava todisteiden esittämisestä tällaisten ehtojen täyttymisestä. Palautus koskee toteutetun maksutapahtuman koko
määrää. Tämä kattaa myös sen, että maksajan maksutilille panon arvopäivä on
viimeistään päivä, jona kyseinen summa oli veloitettu. Suoraveloitusten osalta maksajalla on ehdoton
oikeus palautukseen 68 artiklassa vahvistetuissa määräajoissa, lukuun ottamatta
tapauksia, joissa maksunsaaja on jo täyttänyt sopimusvelvoitteet ja palvelut on
jo saatu tai maksaja on jo kuluttanut tavarat. Maksunsaajan on
maksupalveluntarjoajan pyynnöstä vastattava todisteiden esittämisestä
kolmannessa alakohdassa säädettyjen ehtojen täyttymisestä. 2. Maksaja ei kuitenkaan voi
1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan osalta vedota
valuutan muuntamiseen liittyviin syihin, jos on sovellettu viitekorkoa, josta
maksaja ja maksupalveluntarjoaja ovat sopineet 38 artiklan 1 kohdan
d alakohdan ja 45 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti. 3. Maksajan ja maksupalveluntarjoajan
välisessä puitesopimuksessa voidaan sopia, että maksajalla ei ole oikeutta
palautukseen, jos maksutapahtuman toteuttamiseen on annettu suostumus suoraan
maksupalveluntarjoajalle ja tarvittaessa jos maksupalveluntarjoaja tai
maksunsaaja on antanut maksajalle tai asettanut hänen saatavilleen tulevaa
maksutapahtumaa koskevat tiedot sovitulla tavalla vähintään neljä viikkoa ennen
eräpäivää. 68 artikla
Palautuspyynnöt maksunsaajan käynnistämien tai maksunsaajan välityksellä
käynnistettyjen maksutapahtumien osalta 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksaja voi pyytää 67 artiklassa tarkoitettua
palautusta maksunsaajan käynnistämän tai maksunsaajan välityksellä käynnistetyn
oikeutetun maksutapahtuman osalta kahdeksan viikon kuluessa varojen veloituspäivästä. 2. Maksupalveluntarjoajan on
palautuspyynnön saatuaan kymmenen työpäivän kuluessa joko palautettava
maksutapahtuman summa kokonaisuudessaan tai esitettävä perustelut palautuksen
epäämiselle sekä mainittava elimet, joiden puoleen maksaja voi 88–91 artiklan
mukaisesti kääntyä, jos hän ei hyväksy esitettyjä perusteluita. Ensimmäisen alakohdan mukaista
maksupalveluntarjoajan oikeutta evätä palautus ei sovelleta 67 artiklan
1 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa. 3 LUKU
Maksutapahtumien
toteuttaminen 1 jakso
Maksutoimeksiannot ja siirrettävät summat 69 artikla
Maksutoimeksiantojen vastaanotto 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että vastaanottoajankohdaksi katsotaan ajankohta, jona maksajan
maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut joko maksajan suoraan käynnistämän tai
kolmannen maksupalveluntarjoajan hänen puolestaan käynnistämän taikka
maksunsaajan välillisesti käynnistämän tai hänen kauttaan välillisesti
käynnistetyn maksutoimeksiannon. Jos vastaanottoajankohta ei ole maksajan maksupalveluntarjoajan
työpäivä, maksutoimeksianto katsotaan vastaanotetuksi seuraavana työpäivänä.
Maksupalveluntarjoaja voi vahvistaa lähelle työpäivän päättymistä takarajan,
jonka jälkeen vastaanotetut maksutoimeksiannot katsotaan vastaanotetuiksi
seuraavana työpäivänä. 2. Jos maksutoimeksiannon
käynnistänyt maksupalvelunkäyttäjä ja -tarjoaja sopivat, että
maksutoimeksiannon toteuttaminen aloitetaan tiettynä päivänä tai tietyn ajan
kuluttua taikka päivänä, jona maksaja on asettanut varat maksupalveluntarjoajan
saataville, 74 artiklassa tarkoitettuna vastaanottoajankohtana pidetään
sovittua päivää. Jos sovittu päivä ei ole maksupalveluntarjoajan työpäivä,
vastaanotettu maksutoimeksianto katsotaan vastaanotetuksi seuraavana
työpäivänä. 70 artikla
Maksutoimeksiantojen hylkääminen 1. Jos maksupalveluntarjoaja
kieltäytyy toteuttamasta maksutoimeksiantoa, maksupalvelunkäyttäjälle on
ilmoitettava kieltäytymisestä ja, jos mahdollista, sen syistä sekä
menettelystä, jolla korjataan hylkäämiseen johtaneet tosiasialliset virheet,
ellei sitä ole kielletty muussa asiaan liittyvässä unionin tai kansallisessa
lainsäädännössä. Maksupalveluntarjoajan on lähetettävä ilmoitus tai
asetettava se saataville sovitulla tavalla mahdollisimman pian ja joka
tapauksessa 74 artiklassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa. Puitesopimus voi sisältää ehdon, jonka mukaan
maksupalveluntarjoaja voi periä maksun tällaisesta ilmoituksesta, jos
kieltäytyminen on objektiivisesti perusteltua. 2. Jos kaikki maksajan
puitesopimuksessa asetetut ehdot täyttyvät, maksajan tiliä ylläpitävä
maksupalveluntarjoaja ei saa kieltäytyä toteuttamasta oikeutettua
maksutoimeksiantoa riippumatta siitä, onko kyseessä maksajan käynnistämä,
kolmannen maksupalveluntarjoajan hänen puolestaan käynnistämä vai maksunsaajan
käynnistämä tai tämän välityksellä käynnistetty maksutoimeksianto, ellei sitä
ole kielletty muussa asiaan liittyvässä unionin tai kansallisessa
lainsäädännössä. 3. Sovellettaessa 74 ja 80
artiklaa maksutoimeksiantoa, jonka toteuttamisesta on kieltäydytty, ei katsota
vastaanotetuksi. 71 artikla
Maksutoimeksiannon peruuttamattomuus 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, ettei maksupalvelunkäyttäjä voi peruuttaa maksutoimeksiantoa sen
jälkeen, kun maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut sen, ellei
tässä artiklassa toisin säädetä. 2. Jos maksutapahtuma on
kolmannen maksupalveluntarjoajan maksajan puolesta käynnistämä, maksunsaajan
käynnistämä tai tämän välityksellä käynnistetty, maksaja ei voi peruuttaa
maksutoimeksiantoa sen jälkeen, kun suostumus maksutapahtuman käynnistämiseen
on annettu kolmannelle maksupalveluntarjoajalle tai maksutoimeksianto on
välitetty tai suostumus maksutapahtuman toteuttamiseen on annettu
maksunsaajalle. 3. Suoraveloituksen osalta
maksaja voi kuitenkin peruuttaa maksutoimeksiannon viimeistään sovittua varojen
veloittamispäivää edeltävänä työpäivänä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
oikeutta palautukseen. 4. Maksupalvelunkäyttäjä voi
69 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa peruuttaa
maksutoimeksiannon viimeistään sovittua päivää edeltävänä työpäivänä. 5. Edellä 1–4 kohdassa
säädettyjen määräaikojen jälkeen maksutoimeksianto voidaan peruuttaa vain siltä
osin kuin maksupalvelunkäyttäjä ja -tarjoajat niin sopivat. Edellä 2 ja
3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tarvitaan myös maksunsaajan
suostumus. Jos puitesopimuksessa on niin sovittu, kyseinen
maksupalveluntarjoaja voi periä maksun peruuttamisesta. 72 artikla
Siirrettävät ja vastaanotettavat summat 1. Jäsenvaltioiden on vaadittava
maksajan maksupalveluntarjoajaa (-tarjoajia), maksunsaajan
maksupalveluntarjoajaa (-tarjoajia) ja maksupalveluntarjoajien välittäjiä
siirtämään maksutapahtuman summa täysimääräisenä ja olemaan vähentämättä kuluja
siirretystä summasta. 2. Maksunsaaja ja
maksupalveluntarjoaja voivat kuitenkin sopia, että kyseinen
maksupalveluntarjoaja vähentää siirrettävästä summasta omat kulunsa ennen kuin
summa hyvitetään maksunsaajalle. Tällöin maksutapahtuman koko summa ja kulut on
eriteltävä maksunsaajalle annettavissa tiedoissa. 3. Jos siirretystä summasta vähennetään
muita kuin 2 kohdassa tarkoitettuja kuluja, maksajan
maksupalveluntarjoajan on varmistettava, että maksunsaaja vastaanottaa maksajan
käynnistämän maksutapahtuman summan täysimääräisenä. Jos maksutoimeksiannon on
käynnistänyt maksunsaaja tai se on käynnistetty maksunsaajan välityksellä,
maksupalveluntarjoajan on varmistettava, että maksunsaaja vastaanottaa
maksutapahtuman summan täysimääräisenä. 2 jakso
Toteuttamisaika ja arvopäivä 73 artikla
Soveltamisala 1. Tätä jaksoa sovelletaan a) euromääräisiin maksutapahtumiin; b) kansallisiin maksutapahtumiin, jotka
toteutetaan euroalueen ulkopuolisen jäsenvaltion valuutassa; c) maksutapahtumiin, joihin sisältyy vain
yksi valuutanmuunnos euron ja euroalueen ulkopuolisen jäsenvaltion
valuuttayksikön välillä edellyttäen, että valuuttayksikön muuntaminen
suoritetaan kyseisessä euroalueen ulkopuolisessa jäsenvaltiossa ja että
rajatylittävissä maksutapahtumissa siirto tapahtuu euroina. 2. Tätä jaksoa sovelletaan myös
muihin maksutapahtumiin, elleivät maksupalvelunkäyttäjä ja ‑tarjoaja ole
toisin sopineet, lukuun ottamatta 78 artiklaa, josta osapuolet eivät voi sopia
toisin. Jos kuitenkin maksupalvelunkäyttäjä ja -tarjoaja sopivat pidemmästä
kuin 74 artiklassa säädetystä määräajasta, kyseinen määräaika saa unionin sisäisten
maksutapahtumien osalta olla enintään neljä työpäivää 69 artiklan mukaisesta
vastaanottoajankohdasta laskettuna. 74 artikla
Maksutilille toteutettavat maksutapahtumat 1. Jäsenvaltioiden on vaadittava
maksajan maksupalveluntarjoajaa varmistamaan, että 69 artiklassa
tarkoitetun vastaanottoajankohdan jälkeen maksutapahtuman summa hyvitetään
maksunsaajan maksupalveluntarjoajan tilille viimeistään seuraavan työpäivän
päättymiseen mennessä. Kyseisiä määräaikoja voidaan pidentää yhdellä
työpäivällä, jos maksutapahtuma on käynnistetty paperimuodossa. 2. Jäsenvaltioiden on vaadittava
maksunsaajan maksupalveluntarjoajaa määrittämään arvopäivä ja asettamaan
maksutapahtuman määrä maksunsaajan saataville tämän maksutilille
78 artiklan mukaisesti sen jälkeen, kun maksupalveluntarjoaja on
vastaanottanut varat. 3. Jäsenvaltioiden on vaadittava
maksunsaajan maksupalveluntarjoajaa toimittamaan maksunsaajan käynnistämä tai
tämän välityksellä käynnistetty maksutoimeksianto maksajan
maksupalveluntarjoajalle määräajassa, josta on sovittu maksunsaajan ja
maksupalveluntarjoajan kesken, jotta suoritus tapahtuu sovittuna eräpäivänä,
jos on kyse suoraveloituksesta. 75 artikla
Maksunsaajalla ei ole maksupalveluntarjoajan ylläpitämää maksutiliä Jos maksunsaajalla
ei ole maksupalveluntarjoajan ylläpitämää maksutiliä, maksunsaajaa varten varat
vastaanottaneen maksupalveluntarjoajan on asetettava varat maksunsaajan
saataville 74 artiklan mukaisen määräajan kuluessa. 76 artikla
Käteistalletukset maksutilille Jos kuluttaja
tekee maksupalveluntarjoajan ylläpitämälle maksutilille käteistalletuksen
kyseisen maksutilin valuutan määräisenä, maksupalveluntarjoajan on
varmistettava, että summa asetetaan saataville ja sen arvopäivä määritetään
välittömästi varojen vastaanottoajankohdan jälkeen. Jos maksupalvelunkäyttäjä
ei ole kuluttaja, summa on asetettava saataville ja sen arvopäivä määritettävä
viimeistään varojen vastaanottamista seuraavana työpäivänä. 77 artikla
Kotimaan maksutapahtumat Jäsenvaltiot
voivat säätää kotimaisten maksutapahtumien toteuttamiselle tässä jaksossa
säädettyä lyhyemmän enimmäiskeston. 78 artikla
Arvopäivä ja varojen käytettävissäolo 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksunsaajan maksutilille panon arvopäivä on viimeistään
työpäivä, jona maksutapahtuman summa hyvitetään maksunsaajan
maksupalveluntarjoajan tilille. Maksunsaajan maksupalveluntarjoajan on
varmistettava, että maksutapahtuman summa on maksunsaajan käytettävissä heti
sen jälkeen kun se on hyvitetty maksunsaajan maksupalveluntarjoajan tilille,
myös silloin, kun maksut suorittaa yksi maksupalveluntarjoaja. 2. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksajan maksutililtä oton arvopäivä on aikaisintaan päivä,
jona maksutapahtuman summa veloitetaan kyseiseltä maksutililtä. 3 jakso
Korvausvastuu 79 artikla
Virheelliset yksilölliset tunnisteet 1. Jos maksutoimeksianto
toteutetaan yksilöllisen tunnisteen mukaisesti, se katsotaan toteutetuksi
oikein kyseisessä yksilöllisessä tunnisteessa määritetyn maksunsaajan osalta. 2. Jos maksupalvelunkäyttäjän
antama yksilöllinen tunniste on virheellinen, maksupalveluntarjoaja ei ole
80 artiklan nojalla vastuussa maksutapahtuman jäämisestä toteutumatta tai
sen virheellisestä toteuttamisesta. 3. Maksajan
maksupalveluntarjoajan on kuitenkin ryhdyttävä kohtuullisiin toimiin saadakseen
maksutapahtumaan liittyvät varat takaisin. 4. Jos puitesopimuksessa on niin
sovittu, maksupalveluntarjoaja voi periä maksupalvelunkäyttäjältä maksun
varojen takaisin perimisestä. 5. Jos maksupalvelunkäyttäjä
antaa 38 artiklan 1 kohdan a alakohdan tai 45 artiklan
2 kohdan b alakohdan mukaisten tietojen lisäksi muita tietoja,
maksupalveluntarjoaja on vastuussa maksutapahtumien toteuttamisesta ainoastaan
maksupalvelunkäyttäjän antaman yksilöllisen tunnisteen mukaisesti. 80 artikla
Toteuttamatta jääneet taikka virheellisesti tai myöhässä toteutetut
maksutapahtumat 1. Maksajan
maksupalveluntarjoaja on maksajan suoraan käynnistämän maksutoimeksiannon
osalta vastuussa maksajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta,
jollei se voi osoittaa maksajalle ja tarvittaessa maksunsaajan
maksupalveluntarjoajalle, että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on
vastaanottanut maksutapahtuman summan 74 artiklan 1 kohdan mukaisesti, sanotun
kuitenkaan rajoittamatta 63 artiklan, 79 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 83 artiklan
soveltamista. Tuolloin maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on vastuussa
maksunsaajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta. Kolmas maksupalveluntarjoaja on maksajan kolmannen
maksupalveluntarjoajan välityksellä käynnistämän maksutoimeksiannon osalta
vastuussa maksajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta, jollei se
voi osoittaa maksajalle ja tarvittaessa maksunsaajan tiliä ylläpitävälle
maksupalveluntarjoajalle, että maksajan tiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja
on vastaanottanut maksutoimeksiannon 69 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta 63 artiklan, 79 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 83 artiklan
soveltamista. Tuolloin maksajan tiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja on
vastuussa maksunsaajalle maksutapahtuman asianmukaisesta toteuttamisesta. Jos maksajan maksupalveluntarjoaja tai kolmas
maksupalveluntarjoaja on ensimmäisen tai toisen alakohdan nojalla vastuussa,
kyseisen maksupalveluntarjoajan on viipymättä palautettava maksajalle
toteuttamatta jäänyt tai virheellisesti toteutettu maksutapahtuman summa ja
tarvittaessa saatettava maksutili, jolta kyseinen summa oli veloitettu, tilaan,
jossa se olisi ollut ilman virheellistä maksutapahtumaa. Maksajan maksutilille
panon arvopäivän on oltava viimeistään päivä, jona kyseinen summa oli
veloitettu. Jos maksutapahtuma toteutetaan myöhässä, maksaja
voi päättää, että kyseisen summan maksunsaajan maksutilille panon arvopäivä on
viimeistään päivä, jona sen tilillepanon arvopäivä olisi ollut, jos
maksutapahtuma olisi toteutettu oikein. Jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on
ensimmäisen alakohdan nojalla vastuussa, sen on välittömästi asetettava
maksutapahtuman summa maksunsaajan käytettäväksi ja tarvittaessa hyvitettävä
vastaava summa maksunsaajan maksutilille. Kyseisen summan tilillepanon
arvopäivän on oltava viimeistään päivä, jona sen tilillepanon arvopäivä olisi
ollut, jos maksutapahtuma olisi toteutettu oikein. Jos maksajan käynnistämän maksutoimeksiannon
maksutapahtuma on jäänyt toteuttamatta tai jos se on toteutettu virheellisesti,
maksajan maksupalveluntarjoajan on tässä kohdassa tarkoitetusta vastuusta
huolimatta pyynnöstä ryhdyttävä välittömästi toimiin jäljittääkseen
maksutapahtuman ja ilmoitettava maksajalle tuloksista. Tästä ei saa veloittaa
maksua maksajalta. 2. Maksupalveluntarjoaja on
maksunsaajan käynnistämän tai tämän välityksellä käynnistetyn
maksutoimeksiannon osalta vastuussa maksunsaajalle maksutoimeksiannon
asianmukaisesta toimittamisesta maksajan maksupalveluntarjoajalle
74 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 63
artiklan, 79 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 83 artiklan
soveltamista. Jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on tämän alakohdan
nojalla vastuussa, sen on välittömästi toimitettava uudelleen kyseinen maksutoimeksianto
maksajan maksupalveluntarjoajalle. Jos maksutoimeksianto toimitetaan myöhässä,
kyseisen summan maksunsaajan maksutilille panon arvopäivä on viimeistään päivä,
jona sen tilillepanon arvopäivä olisi ollut, jos maksutoimeksianto olisi
toteutettu oikein. Lisäksi maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on
vastuussa maksunsaajalle siitä, että se käsittelee maksutapahtuman sille
78 artiklan nojalla kuuluvien velvoitteiden mukaisesti, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta 63 artiklan, 79 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä
83 artiklan soveltamista. Jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on tämän
alakohdan nojalla vastuussa, sen on varmistettava, että maksutapahtuman summa
on maksunsaajan käytettävissä välittömästi sen jälkeen, kun summa on hyvitetty
maksunsaajan maksupalveluntarjoajan tilille. Kyseisen summan maksunsaajan
maksutilille panon arvopäivän on oltava viimeistään päivä, jona sen
tilillepanon arvopäivä olisi ollut, jos maksutapahtuma olisi toteutettu oikein. Jos maksutapahtuma, josta maksunsaajan
maksupalveluntarjoaja ei ole ensimmäisen ja toisen alakohdan nojalla
vastuussa, on jäänyt toteuttamatta tai jos se on toteutettu virheellisesti,
maksajan maksupalveluntarjoaja on vastuussa maksajalle. Jos maksajan
maksupalveluntarjoaja on tällä tavoin vastuussa, sen on asianmukaisesti ja viipymättä
palautettava maksajalle toteuttamatta jääneen tai virheellisesti toteutetun
maksutapahtuman summa ja saatettava maksutili, jolta kyseinen summa oli
veloitettu, tilaan, jossa se olisi ollut ilman virheellistä maksutapahtumaa.
Maksajan maksutilille panon arvopäivän on oltava viimeistään päivä, jona
kyseinen summa oli veloitettu. Jos maksutapahtuma toteutetaan myöhässä, maksaja
voi päättää, että kyseisen summan maksunsaajan maksutilille panon arvopäivän on
oltava viimeistään päivä, jona sen tilillepanon arvopäivä olisi ollut, jos
maksutapahtuma olisi toteutettu oikein. Jos maksunsaajan käynnistämän tai sen välityksellä
käynnistetyn maksutoimeksiannon maksutapahtuma on jäänyt toteuttamatta tai jos
se on toteutettu virheellisesti, maksupalveluntarjoajan on tässä kohdassa
tarkoitetusta vastuusta huolimatta pyynnöstä ryhdyttävä välittömästi toimiin
jäljittääkseen maksutapahtuman ja ilmoitettava maksunsaajalle tuloksista. Tästä
ei saa veloittaa maksua maksunsaajalta. 3. Lisäksi
maksupalveluntarjoajat ovat vastuussa omille maksupalvelunkäyttäjilleen
maksuista, joista ne vastaavat, ja koroista, joita maksupalvelunkäyttäjältä
peritään sen seurauksena, että maksutapahtumaa ei ole toteutettu tai se on
toteutettu virheellisesti tai myöhässä. 81 artikla
Muu rahallinen korvaus Muu kuin tässä
jaksossa säädetty rahallinen korvaus voi määräytyä maksupalvelunkäyttäjän ja ‑tarjoajan
väliseen sopimukseen sovellettavan lain mukaisesti. 82 artikla
Takautumisoikeus 1. Jos 80 artiklan mukainen
maksupalveluntarjoajan vastuu voidaan kohdistaa toiseen maksupalveluntarjoajaan
tai välittäjään, tämän on korvattava ensimmäiselle maksupalveluntarjoajalle
syntyneet menetykset ja/tai maksetut määrät 80 artiklan mukaisesti. Tämä
kattaa korvausten maksamisen siitä, että maksupalveluntarjoaja jättää
käyttämättä asiakkaan vahvaa tunnistamista. 2. Muu rahallinen korvaus voi
määräytyä maksupalveluntarjoajien tai välittäjien välisten sopimusten ja näiden
väliseen sopimukseen sovellettavan lainsäädännön mukaisesti. 83 artikla
Vastuusta vapautuminen Edellä 2 ja 3
luvussa säädettyä vastuuta ei sovelleta, jos osapuoli voi vedota sellaisiin
epätavallisiin ja ennalta arvaamattomiin seikkoihin, joihin se ei voi vaikuttaa
ja joiden seurauksia se ei kaikkea huolellisuutta noudattamalla olisi voinut
välttää, tai jos maksupalveluntarjoajaa sitovat muut kansalliseen tai unionin
lainsäädäntöön perustuvat oikeudelliset velvoitteet. 4 LUKU
Tietosuoja 84 artikla
Tietosuoja Tätä direktiiviä
sovellettaessa toteutettavassa henkilötietojen käsittelyssä on noudatettava
direktiiviä 95/46/EY, direktiivin 95/46/EY saattamista osaksi kansallista
lainsäädäntöä koskevia kansallisia sääntöjä ja asetusta (EY) N:o 45/2001. 5 LUKU
Toiminnan turvallisuus ja todentaminen 85 artikla
Turvallisuusvaatimukset ja turvapoikkeamien ilmoittaminen 1. Maksupalveluntarjoajiin
sovelletaan verkko- ja tietoturvaa koskevaa direktiiviä [NIS Directive] [OP
please insert number of Directive once adopted] sekä erityisesti sen 14 ja 15
artiklassa säädettyjä riskinhallintaa ja turvapoikkeamien raportointia koskevia
vaatimuksia. 2. Direktiivin [NIS Directive]
[OP please insert number of Directive once adopted] 6 artiklan 1 kohdan nojalla
nimetyn viranomaisen on viipymättä ilmoitettava kotijäsenvaltion
toimivaltaiselle viranomaiselle ja EPV:lle ilmoituksista, jotka
maksupalveluntarjoajilta on saatu verkko- ja tietoturvapoikkeamista. 3. Vastaanotettuaan ilmoituksen
EPV ilmoittaa tarvittaessa asiasta muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille
viranomaisille. 4. Jos turvapoikkeama saattaa
vaikuttaa maksupalveluntarjoajan maksupalvelunkäyttäjien taloudellisiin
etuihin, maksupalveluntarjoajan on direktiivin [NIS Directive] [OP please
insert number of Directive once adopted] 14 artiklan 4 kohdan säännösten
noudattamisen lisäksi viipymättä ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjilleen
poikkeamasta ja annettava niille tiedoksi mahdolliset hallintatoimenpiteet,
joita ne voivat toteuttaa omasta puolestaan lieventääkseen poikkeaman
haitallisia vaikutuksia. 86 artikla
Täytäntöönpano ja raportointi 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalveluntarjoajat antavat direktiivin [NIS Directive]
[OP please insert number of Directive once adopted] 6 artiklan 1 kohdan nojalla
nimetylle viranomaiselle vuosittain ajantasaistettuja tietoja niiden tarjoamiin
maksupalveluihin liittyvien operatiivisten ja turvallisuusriskien arvioinnista
ja kyseisiin riskeihin kohdistettujen hallintatoimenpiteiden ja
valvontamekanismien riittävyydestä. Direktiivin [NIS Directive] [OP please
insert number of Directive once adopted] 6 artiklan 1 kohdan nojalla nimetyn
viranomaisen on viipymättä toimitettava jäljennös näistä tiedoista
kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. 2. Rajoittamatta direktiivin
[NIS Directive] [OP please insert number of Directive once adopted] 14 ja 15
artiklan soveltamista EPV laatii läheisessä yhteistyössä EKP:n kanssa ohjeet
turvatoimien käyttöönotosta, toteutuksesta ja seurannasta, mukaan lukien
mahdolliset sertifiointiprosessit. EPV ottaa huomioon muun muassa standardit
ja/tai eritelmät, jotka komissio on julkaissut direktiivin [NIS Directive] [OP
please insert number of Directive once adopted] 16 artiklan 2 kohdan nojalla. 3. EPV tarkastelee ohjeita
uudelleen säännöllisesti, kuitenkin vähintään kahden vuoden välein, tiiviissä
yhteistyössä EKP:n kanssa. 4. Rajoittamatta direktiivin
[NIS Directive] [OP please insert number of Directive once adopted] 14 ja 15
artiklan soveltamista EPV antaa ohjeita auttaakseen maksupalveluntarjoajia
merkittävien poikkeamien ja niiden olosuhteiden määrityksessä, joissa
maksulaitoksen edellytetään ilmoittavan turvapoikkeamasta. Ohjeet annetaan
[lisätään päivä … kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin
voimaantulopäivästä]. 87 artikla
Todentaminen 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalveluntarjoaja noudattaa asiakkaan vahvaa tunnistamista,
kun maksaja käynnistää sähköisen maksutapahtuman, jollei EPV:n ohjeissa sallita
erityispoikkeusten myöntämistä tarjottuun maksupalveluun liittyvän riskin
perusteella. Tämä koskee myös kolmatta maksupalveluntarjoajaa, joka käynnistää
maksutapahtuman maksajan puolesta. Tiliä ylläpitävän maksupalveluntarjoajan on
annettava kolmannen maksupalveluntarjoajan käyttää tiliä ylläpitävän
maksupalveluntarjoajan tunnistamismenetelmiä kolmannen maksupalveluntarjoajan
toimiessa maksupalvelunkäyttäjän puolesta. 2. Jos maksupalveluntarjoaja
tarjoaa liitteessä I olevassa 7 kohdassa tarkoitettuja palveluita, sen on
todennettava henkilöllisyytensä tilinhaltijan tiliä ylläpitävälle
maksupalveluntarjoajalle. 3. EPV antaa asetuksen (EU) N:o
1093/2010 16 artiklan mukaisesti läheisessä yhteistyössä EKP:n kanssa tämän
direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille maksupalveluntarjoajille
suunnattuja ohjeita uusimmasta asiakkaiden tunnistamistekniikasta ja asiakkaan
vahvan tunnistamisen käytöstä mahdollisesti myönnettävistä poikkeuksista.
Ohjeet annetaan [lisätään päivä … kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin
voimaantulopäivästä], ja ne on ajantasaistettava säännöllisin väliajoin
tapauksen mukaan. 6 LUKU
Tuomioistuinten ulkopuoliset valitukset ja
oikeussuojakeinot riitojen ratkaisemiseksi 1 jakso
Valitusmenettelyt 88 artikla
Valitukset 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että käytössä on menettelyt, joilla maksupalvelunkäyttäjät ja
muut asiaan osalliset, mukaan lukien kuluttajajärjestöt, voivat tehdä
toimivaltaisille viranomaisille valituksia tapauksista, joissa
maksupalveluntarjoajien väitetään rikkoneen tätä direktiiviä. 2. Toimivaltaisen viranomaisen
vastauksessa on tarvittaessa ilmoitettava valituksen tekijälle 91 artiklan
mukaisista tuomioistuinten ulkopuolisista valitusmenettelyistä ja
oikeussuojakeinoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta oikeutta saattaa asia
tuomioistuimen käsiteltäväksi kansallisten prosessioikeudellisten säännösten
mukaisesti. 89 artikla
Toimivaltaiset viranomaiset 1. Jäsenvaltioiden on nimitettävä
toimivaltaiset viranomaiset, jotka varmistavat tämän direktiivin tehokkaan
noudattamisen ja valvovat sitä. Kyseisten toimivaltaisten viranomaisten on
toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen tämän direktiivin
noudattamisen. Toimivaltaisten viranomaisten on oltava riippumattomia
maksupalveluntarjoajista. Niiden on oltava asetuksen (EU) N:o 1039/2010 4
artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja toimivaltaisia viranomaisia. 2. Edellä 1 kohdassa
tarkoitetuilla toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava kaikki tehtäviensä
hoitamiseksi tarvittavat valtuudet. Jos useampi kuin yksi viranomainen on
jäsenvaltion alueella toimivaltainen varmistamaan tämän direktiivin tehokkaan
noudattamisen ja valvomaan sitä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseiset
viranomaiset tekevät läheistä yhteistyötä, jotta ne voivat kukin hoitaa
tehtävänsä tehokkaasti. 3. Jos III ja IV osaston
nojalla annettuja kansallisia säännöksiä on rikottu tai niitä epäillään
rikotun, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina toimivaltaisina
viranomaisina toimivat maksupalveluntarjoajan kotijäsenvaltion toimivaltaiset
viranomaiset, lukuun ottamatta sijoittautumisvapauden perusteella toimivia
asiamiehiä ja sivukonttoreita, joiden osalta kyseisinä toimivaltaisina
viranomaisina toimivat vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset. 4. Jäsenvaltioiden on
ilmoitettava 1 kohdassa tarkoitetut nimetyt toimivaltaiset viranomaiset
komissiolle viimeistään [… vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta].
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle mahdollisesta tehtävänjaosta
kyseisten viranomaisten välillä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle
välittömästi mahdollisista myöhemmistä muutoksista kyseisten viranomaisten
nimeämiseen ja valtuuksiin. 2 jakso
Tuomioistuinten ulkopuoliset oikeussuojamenettelyt ja seuraamukset 90 artikla
Sisäinen riitojenratkaisu 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalveluntarjoajat ottavat käyttöön riittävät ja
tehokkaat kuluttajien valitusten käsittelyä koskevat menettelyt
maksupalvelunkäyttäjien tekemien tämän direktiivin mukaisia oikeuksia ja
velvoitteita koskevien valitusten käsittelemiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on vaadittava
maksupalveluntarjoajia pyrkimään kaikin mahdollisin keinoin vastaamaan
maksupalvelunkäyttäjien valituksiin ja kaikkiin niissä esille otettuihin
seikkoihin kirjallisesti asianmukaisessa määräajassa, kuitenkin viimeistään 15
työpäivän kuluessa. Jos vastausta ei poikkeustilanteissa voida antaa 15
työpäivän kuluessa syistä, joihin maksupalveluntarjoaja ei voi vaikuttaa, maksupalveluntarjoajan
edellytetään antavan väliaikaisen vastauksen, jossa ilmoitetaan selkeästi syyt
valitukseen annettavan vastauksen viivästymiseen ja määräaika, johon mennessä
kuluttaja tulee saamaan lopullisen vastauksen. Kyseistä määräaikaa voidaan kulloinkin
jatkaa vain enintään 30 työpäivällä. 3. Maksupalveluntarjoajan on
annettava maksupalvelunkäyttäjälle tietoa tuomioistuinten ulkopuolisista
oikeussuojaelimistä, jotka ovat toimivaltaisia käsittelemään tämän direktiivin
mukaisia oikeuksia ja velvoitteita koskevia riitoja. 4. Edellä olevassa 2 kohdassa
tarkoitetut tiedot on esitettävä helposti, suoraan, näkyvästi ja pysyvästi
saatavilla olevalla tavalla maksupalveluntarjoajan verkkosivustolla, jos
sellainen on olemassa, maksupalveluntarjoajan ja -käyttäjän välisen sopimuksen
yleisissä ehdoissa ja tällaisiin sopimuksiin liittyvissä laskuissa ja
kuiteissa. Lisäksi on ilmoitettava, missä kyseisestä tuomioistuinten
ulkopuolisesta oikeussuojaelimestä ja sen käytöstä on saatavilla lisätietoja. 91 artikla
Tuomioistuinten ulkopuoliset oikeussuojamenettelyt 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että tästä direktiivistä johtuvia oikeuksia ja velvoitteita
koskevien, maksupalvelunkäyttäjien ja -tarjoajien välisten riitojen
ratkaisemiseksi otetaan käyttöön riittävät ja tehokkaat tuomioistuinten
ulkopuoliset valitus- ja oikeussuojamenettelyt asiaa koskevan kansallisen ja
unionin lainsäädännön mukaisesti käyttäen tarvittaessa olemassa olevia elimiä.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaisia menettelyitä sovelletaan
maksupalveluntarjoajiin ja että ne kattavat myös nimettyjen edustajien
toiminnan. 2. Jäsenvaltioiden on vaadittava
1 kohdassa tarkoitettuja elimiä tekemään yhteistyötä tästä direktiivistä
johtuvia oikeuksia ja velvoitteita koskevien rajatylittävien riitojen
ratkaisemiseksi. 92 artikla
Seuraamukset 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalveluntarjoajat ja kolmannet maksupalveluntarjoajat
voidaan saattaa vastuuseen tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten
säännösten rikkomisesta. 2. Rajoittamatta jäsenvaltioiden
oikeutta määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia jäsenvaltioiden on
varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset voivat toteuttaa aiheellisia
hallinnollisia toimenpiteitä ja määrätä hallinnollisia seuraamuksia, jos 1
kohdassa tarkoitetut maksupalveluntarjoajat ja kolmannet maksupalveluntarjoajat
rikkovat tämän direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä
annettuja kansallisia säännöksiä, ja varmistettava, että kyseisiä toimenpiteitä
ja seuraamuksia sovelletaan. Toimenpiteiden ja seuraamusten on oltava
tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. V OSASTO
DELEGOIDUT SÄÄDÖKSET 93 artikla
Delegoidut säädökset Siirretään
komissiolle 94 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, jotka
koskevat a) tämän direktiivin 4 artiklan 29 kohdassa
olevan suositukseen 2003/361/EY tehtävän viittauksen mukauttamista, jos
kyseistä suositusta muutetaan; b) edellä 27 artiklan 1 kohdassa ja 66
artiklan 1 kohdassa mainittujen määrien päivittämistä inflaation ja merkittävän
markkinakehityksen huomioon ottamiseksi. 94 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttö 1. Siirretään komissiolle valta
antaa delegoituja säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin. 2. Siirretään 93 artiklassa
tarkoitettu valtaa antaa delegoituja säädöksiä komissiolle määräämättömäksi
ajaksi [lisätään päivä – tämän direktiivin voimaantulopäivä]. 3. Euroopan parlamentti tai
neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 93 artiklassa tarkoitetun säädösvallan
siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu
säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona
se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai
jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta jo
voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen. 4. Heti kun komissio on antanut
delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan
parlamentille ja neuvostolle. 5. Edellä olevan 93 artiklan
nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti
tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on
annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa
sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun
määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta
säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa
jatketaan kahdella kuukaudella. VI OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
95 artikla
Täysi yhdenmukaistaminen 1. Jäsenvaltiot eivät saa pitää
voimassa tai ottaa käyttöön muita kuin tässä direktiivissä annettuja
säännöksiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 31 artiklan 2 kohdan,
34 artiklan, 35 artiklan 2 kohdan, 48 artiklan 6 kohdan, 50
artiklan 3 kohdan, 51 artiklan 3 kohdan, 54 artiklan 2 kohdan,
56 artiklan 2 kohdan, 77 artiklan ja 96 artiklan soveltamista siltä
osin kuin tähän direktiiviin sisältyy yhdenmukaistettuja säännöksiä. 2. Jos jäsenvaltio soveltaa
jotain 1 kohdassa tarkoitetuista vaihtoehdoista, sen on ilmoitettava siitä
ja muista mahdollisista myöhemmistä muutoksista komissiolle. Komissio julkistaa
tiedot verkkosivustolla tai muulla tavalla, jonka avulla tietoihin on helppo
tutustua. 3. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että maksupalveluntarjoajat eivät poikkea
maksupalvelunkäyttäjien vahingoksi tämän direktiivin säännösten
täytäntöönpanemiseksi annetuista tai niitä vastaavista kansallisen
lainsäädännön säännöksistä, ellei tässä direktiivissä nimenomaisesti niin
säädetä. Maksupalveluntarjoajat
voivat kuitenkin päättää myöntää maksupalvelunkäyttäjille edullisempia ehtoja. 96 artikla
Uudelleentarkastelu Komissio esittää
viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta Euroopan parlamentille,
neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja Euroopan keskuspankille
kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta ja vaikutuksista sekä erityisesti
55 artiklan 3 ja 4 kohdassa annettujen maksuja koskevien sääntöjen
tarkoituksenmukaisuudesta ja vaikutuksista. 97 artikla
Siirtymäsäännös 1. Jäsenvaltioiden on annettava
oikeushenkilöiden, jotka ovat aloittaneet ennen [OP please insert final
transposition date] direktiivin 2007/64/EY saattamisesta osaksi kansallista
lainsäädäntöä annetun kansallisen lainsäädännön mukaisen maksulaitostoiminnan,
jatkaa kyseistä toimintaa direktiivissä 2007/64/EY säädettyjen vaatimusten
mukaisesti [OP please insert final transposition date + 6 months] saakka
ilman, että kyseisiä oikeushenkilöitä vaaditaan hakemaan toimilupaa tämän
direktiivin 5 artiklan mukaisesti tai noudattamaan muita tämän direktiivin II
osastossa säädettyjä tai tarkoitettuja säännöksiä. Jäsenvaltioiden on vaadittava ensimmäisessä
alakohdassa tarkoitettuja oikeushenkilöitä toimittamaan toimivaltaisille
viranomaisille kaikki tarvittavat tiedot, joiden perusteella toimivaltaiset
viranomaiset voivat arvioida viimeistään [OP please insert final
transposition date + 6 months], täyttävätkö kyseiset oikeushenkilöt tässä
direktiivissä säädetyt vaatimukset, ja jos eivät täytä, mitä toimenpiteitä on
toteutettava vaatimusten täyttämiseksi tai onko toimilupa syytä peruuttaa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuille
oikeushenkilöille, joiden todetaan toimivaltaisten viranomaisten tekemän
todentamisen jälkeen noudattavan tämän direktiivin II osastossa säädettyjä
vaatimuksia, on myönnettävä toimilupa, ja ne on merkittävä tämän direktiivin 13
ja 14 artiklassa säädettyihin kotijäsenvaltion rekisteriin ja EPV:n
rekisteriin. Jos kyseiset oikeushenkilöt eivät noudata tämän direktiivin II
osastossa säädettyjä vaatimuksia viimeistään [OP please insert final
transposition date + 6 months], niiltä on tämän direktiivin 30 artiklan
mukaisesti kiellettävä maksupalveluiden tarjoaminen. 2. Jäsenvaltiot voivat säätää,
että tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuille
oikeushenkilöille myönnetään automaattisesti toimilupa ja että kyseiset
oikeushenkilöt merkitään automaattisesti 13 ja 14 artiklassa säädettyihin
kotijäsenvaltion kansalliseen rekisteriin ja EPV:n rekisteriin, jos
toimivaltaisilla viranomaisilla on jo todisteet siitä, että 5 ja 10 artiklassa
vahvistettuja vaatimuksia noudatetaan. Toimivaltaisten viranomaisten on
ilmoitettava asiasta asianomaisille yksiköille ennen toimiluvan myöntämistä. 3. Jäsenvaltioiden on annettava
luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, jotka ovat aloittaneet tässä direktiivissä
tarkoitetun maksulaitostoiminnan ennen [OP Please insert final date of
transposition] ja joille on myönnetty poikkeus direktiivin 2007/64/EY 26
artiklan nojalla, jatkaa kyseistä toimintaa kyseisessä jäsenvaltiossa
direktiivin 2007/64/EY mukaisesti [OP Please insert final transposition date
+ 12 months] saakka ilman, että niitä vaaditaan hakemaan toimilupaa tämän
direktiivin 5 tai 27 artiklan nojalla tai noudattamaan tämän direktiivin II
osastossa säädettyjä tai tarkoitettuja muita säännöksiä. Kaikilta henkilöiltä,
jotka eivät ole saaneet toimilupaa tai joille ei ole myönnetty poikkeusta
kyseisen jakson aikana tämän direktiivin nojalla, on tämän direktiivin 30
artiklan mukaisesti kiellettävä maksupalveluiden tarjoaminen. 98 artikla
Direktiivin 2002/65/EY muuttaminen Korvataan
direktiivin 2002/65/EY 4 artiklan 5 kohta seuraavasti: ”5. Kun sovelletaan myös Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiiviä [OP please insert No of this Directive]*, tämän
direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaiset tietoja koskevat säännökset, lukuun
ottamatta 2 kohdan c–g alakohtaa, 3 kohdan a, d ja e alakohtaa ja 4 kohdan b
alakohtaa, korvataan mainitun direktiivin 37, 38, 44 ja 45 artiklalla.” * [insert full title] annettu Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivi (EUVL L..). 99 artikla
Direktiivin 2013/36/EU muuttaminen Korvataan Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU[49] liitteessä I oleva 4 kohta
seuraavasti: ”(4) [OP please insert name
and number of this Directive once adopted] annetun Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivin 2014/XX/EU* 4 artiklan 3 alakohdassa määritellyt
maksupalvelut.” *Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi ... 100 artikla
Direktiivin 2009/110/EY muuttaminen Lisätään direktiivin 2009/110/EY 18 artiklaan
4 kohta seuraavasti: ”4. Jäsenvaltioiden on sallittava sähköisen rahan
liikkeellelaskijoiden, jotka ovat ennen Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin [OP please insert No of this Directive]* hyväksymistä aloittaneet
toimintansa tämän direktiivin ja direktiivin 2007/64/EY mukaisesti
jäsenvaltiossa, jossa niiden päätoimipaikka sijaitsee, jatkaa kyseistä
toimintaa asianomaisessa jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa [OP please
insert final transposition date + 6 months] saakka ilman, että niiden on
haettava tämän direktiivin 3 artiklan mukaista toimilupaa tai että niitä
vaaditaan noudattamaan muita tämän direktiivin II osastossa säädettyjä tai
siinä tarkoitettuja säännöksiä. Jäsenvaltioiden on vaadittava ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitettuja oikeushenkilöitä toimittamaan toimivaltaisille viranomaisille
kaikki tarvittavat tiedot, joiden perusteella toimivaltaiset viranomaiset
voivat arvioida viimeistään [OP please insert final transposition date + 6
months], täyttävätkö kyseiset oikeushenkilöt tämän direktiivin II osastossa
säädetyt vaatimukset, ja jos eivät täytä, mitä toimenpiteitä on toteutettava
vaatimusten täyttämiseksi tai onko toimilupa syytä peruuttaa. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuille oikeushenkilöille,
joiden todetaan toimivaltaisten viranomaisten tekemän todentamisen jälkeen
noudattavan tämän direktiivin II osastossa säädettyjä vaatimuksia, on
myönnettävä toimilupa, ja ne on merkittävä rekisteriin. Jos kyseiset
oikeushenkilöt eivät noudata tämän direktiivin II osastossa säädettyjä
vaatimuksia viimeistään [OP please insert final transposition date + 6 months],
niitä on kiellettävä laskemasta liikkeeseen sähköistä rahaa.” * [insert full title] annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi (EUVL L..). ** 101 artikla
Kumoaminen Kumotaan
direktiivi 2007/64/ [OP please insert date – day after the date set out in the
first subparagraph of Article 102(2)]. Viittauksia
kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II
olevan vastaavuustaulukon mukaisesti. 102 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on annettava
ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja
hallinnolliset määräykset viimeistään [kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin
antamisesta]. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä
säännökset. 2. Jäsenvaltioiden on
sovellettava näitä säännöksiä […] päivästä […]kuuta […]. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on
viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun
ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten
viittaukset tehdään. 3. Jäsenvaltioiden on
toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa
keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 103 artikla Tämä direktiivi
tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
unionin virallisessa lehdessä. 104 artikla Tämä direktiivi on
osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston
puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE I
MAKSUPALVELUT (4 ARTIKLAN
3 ALAKOHTA) 1. Palvelut käteisen
tallettamiseksi maksutilille sekä kaikki maksutilin hoitamisen edellyttämät
operaatiot 2. Palvelut käteisen
nostamiseksi maksutililtä sekä kaikki maksutilin hoitamisen edellyttämät
operaatiot 3. Maksutapahtumien
toteuttaminen, mukaan lukien varojen siirto käyttäjän maksupalveluntarjoajan
tai jonkin muun maksupalveluntarjoajan ylläpitämälle maksutilille: a) suoraveloitusten toteuttaminen, mukaan
lukien kertaluonteiset suoraveloitukset b) maksutapahtumien toteuttaminen
maksukortilla tai vastaavalla välineellä c) tilisiirtojen toteuttaminen, mukaan
lukien toistuvaissuoritukset 4. Maksutapahtumien
toteuttaminen, kun varojen katteena on maksupalvelunkäyttäjän luottosopimus: a) suoraveloitusten toteuttaminen, mukaan
lukien kertaluonteiset suoraveloitukset b) maksutapahtumien toteuttaminen
maksukortilla tai vastaavalla välineellä c) tilisiirtojen toteuttaminen, mukaan
lukien toistuvaissuoritukset 5. Maksuvälineiden myöntäminen
ja/tai maksutapahtumien hyväksyminen 6. Rahansiirrot 7. Palvelut, jotka perustuvat
pääsyyn sellaisen maksupalveluntarjoajan tarjoamille maksutileille, joka ei ole
tiliä ylläpitävä maksupalveluntarjoaja, ja jotka tarjotaan seuraavissa
muodoissa: a) maksutoimeksiantopalvelut b) tilitietopalvelut. LIITE II
VASTAAVUUSTAULUKKO Tämä direktiivi || Direktiivi 2007/64/EY || 1 artiklan 1 kohta || 1 artiklan 1 kohta || 1 artiklan 2 kohta || 1 artiklan 2 kohta || 2 artiklan 1 kohta || 2 artiklan 1 kohta || 2 artiklan 2 kohta || 2 artiklan 2 kohta || 2 artiklan 3 kohta || 2 artiklan 3 kohta || 3 artikla Poistetaan o alakohta || 3 artikla || 4 artikla Lisätään määritelmiä || 4 artikla || || || 5 artikla – Lisätään toimilupahakemuksia koskevia sääntöjä || 5 artikla 6 artikla || 6 artikla || 7 artiklan 1 kohta || 7 artiklan 1 kohta || 7 artiklan 2 kohta || 7 artiklan 2 kohta || 7 artiklan 3 kohta || 7 artiklan 3 kohta || 8 artiklan 1 kohta || 8 artiklan 1 kohta || 8 artiklan 2 kohta || 8 artiklan 2 kohta || 8 artiklan 3 kohta || 8 artiklan 3 kohta || 9 artiklan 1 kohta || 9 artiklan 1 kohta || || || 9 artiklan 2 kohta Poistetaan 9 artiklan 3 ja 4 kohta || 9 artiklan 2 kohta 10 artiklan 1 kohta || 10 artiklan 1 kohta || 10 artiklan 2 kohta || 10 artiklan 2 kohta || 10 artiklan 3 kohta || 10 artiklan 3 kohta || 10 artiklan 4 kohta || 10 artiklan 4 kohta || 10 artiklan 5 kohta || 10 artiklan 5 kohta || 10 artiklan 6 kohta || 10 artiklan 6 kohta || 10 artiklan 7 kohta || 10 artiklan 7 kohta || 10 artiklan 8 kohta || 10 artiklan 8 kohta || 10 artiklan 9 kohta || 10 artiklan 9 kohta || 11 artikla || 11 artikla || 12 artiklan 1 kohta || 12 artiklan 1 kohta || 12 artiklan 2 kohta || 12 artiklan 2 kohta || 12 artiklan 3 kohta || 12 artiklan 3 kohta || 13 artikla || 13 artikla || 14 artiklan 1 kohta || || 14 artiklan 2 kohta || || 14 artiklan 3 kohta || || 14 artiklan 4 kohta || || 15 artikla || 14 artikla || 16 artiklan 1 kohta || 15 artiklan 1 kohta || 16 artiklan 2 kohta || 15 artiklan 2 kohta || 16 artiklan 3 kohta || 15 artiklan 3 kohta || 16 artiklan 4 kohta || 15 artiklan 4 kohta || 17 artiklan 1 kohta || 16 artiklan 1 kohta || 17 artiklan 2 kohta || 16 artiklan 2 kohta || 17 artiklan 3 kohta || || 17 artiklan 4 kohta || 16 artiklan 3 kohta || 17 artiklan 5 kohta || 16 artiklan 4 kohta || 17 artiklan 6 kohta || 16 artiklan 5 kohta || 18 artiklan 1 kohta || 17 artiklan 1 kohta || 18 artiklan 2 kohta || 17 artiklan 2 kohta || 18 artiklan 3 kohta || 17 artiklan 3 kohta || 18 artiklan 4 kohta || 17 artiklan 4 kohta || 18 artiklan 5 kohta || 17 artiklan 5 kohta || 18 artiklan 6 kohta || 17 artiklan 6 kohta || 18 artiklan 7 kohta || 17 artiklan 7 kohta || 18 artiklan 8 kohta || 17 artiklan 8 kohta || 18 artiklan 9 kohta || || 19 artiklan 1 kohta || 18 artiklan 1 kohta || 19 artiklan 2 kohta || 18 artiklan 2 kohta || 20 artikla || 19 artikla || 21 artiklan 1 kohta || 20 artiklan 1 kohta || 21 artiklan 2 kohta || 20 artiklan 2 kohta || 21 artiklan 3 kohta || 20 artiklan 3 kohta || 21 artiklan 4 kohta || 20 artiklan 4 kohta || 21 artiklan 5 kohta || 20 artiklan 5 kohta || 22 artiklan 1 kohta || 21 artiklan 1 kohta || 22 artiklan 2 kohta || 21 artiklan 2 kohta || 22 artiklan 3 kohta || 21 artiklan 3 kohta || 23 artiklan 1 kohta || 22 artiklan 1 kohta || 23 artiklan 2 kohta || 22 artiklan 2 kohta || 23 artiklan 3 kohta || 22 artiklan 3 kohta || 24 artiklan 1 kohta || 23 artiklan 1 kohta || 24 artiklan 2 kohta || 23 artiklan 2 kohta || 25 artiklan 1 kohta || 24 artiklan 1 kohta || Poistetaan 25 artiklan 2 kohdan d alakohta || 24 artiklan 2 kohta || 26 artiklan 1 kohta || 25 artiklan 1 kohta || 26 artiklan 2 kohta || 25 artiklan 2 kohta || 26 artiklan 3 kohta || 25 artiklan 3 kohta || 26 artiklan 4 kohta || 25 artiklan 4 kohta || 26 artiklan 5 kohta || 25 artiklan 5 kohta || 26 artiklan 6 kohta || || 26 artiklan 7 kohta || || 26 artiklan 8 kohta || || 26 artiklan 9 kohta || || 27 artiklan 1 kohta || 26 artiklan 1 kohta || 27 artiklan 2 kohta || 26 artiklan 2 kohta || 27 artiklan 3 kohta || 26 artiklan 3 kohta || 27 artiklan 4 kohta || 26 artiklan 4 kohta || 27 artiklan 5 kohta || 26 artiklan 5 kohta || 27 artiklan 6 kohta || 26 artiklan 6 kohta || 28 artikla || 27 artikla || 29 artiklan 1 kohta || 28 artiklan 1 kohta || Poistetaan 29 artiklan 2 kohdan c alakohta || 28 artiklan 2 kohta || 30 artiklan 1 kohta || 29 artikla || 30 artiklan 2 kohta || || 31 artiklan 1 kohta || 30 artiklan 1 kohta || 31 artiklan 2 kohta || 30 artiklan 2 kohta || 31 artiklan 3 kohta || 30 artiklan 3 kohta || 32 artikla || 31 artikla || 33 artiklan 1 kohta || 32 artiklan 1 kohta || 33 artiklan 2 kohta || 32 artiklan 2 kohta || 33 artiklan 3 kohta || 32 artiklan 3 kohta || 34 artikla || 33 artikla || 35 artiklan 1 kohta || 34 artiklan 1 kohta || 35 artiklan 2 kohta || 34 artiklan 2 kohta || 36 artiklan 1 kohta || 35 artiklan 1 kohta || 36 artiklan 2 kohta || 35 artiklan 2 kohta || 37 artiklan 1 kohta || 36 artiklan 1 kohta || 37 artiklan 2 kohta || 36 artiklan 2 kohta || 37 artiklan 3 kohta || 36 artiklan 3 kohta || 38 artiklan 1 kohta || 37 artiklan 1 kohta || 38 artiklan 2 kohta || || 38 artiklan 3 kohta || 37 artiklan 2 kohta || 39 artikla || || 40 artikla || || 41 artikla || 38 artikla || 42 artikla || 39 artikla || 43 artikla || 40 artikla || 44 artiklan 1 kohta || 41 artiklan 1 kohta || 44 artiklan 2 kohta || 41 artiklan 2 kohta || 44 artiklan 3 kohta || 41 artiklan 3 kohta || 45 artiklan 1 kohta || 42 artiklan 1 kohta || 45 artiklan 2 kohta || 42 artiklan 2 kohta || 45 artiklan 3 kohta || 42 artiklan 3 kohta || 45 artiklan 4 kohta || 42 artiklan 4 kohta || 45 artiklan 5 kohta || 42 artiklan 5 kohta || 45 artiklan 6 kohta || 42 artiklan 6 kohta || 45 artiklan 7 kohta || 42 artiklan 7 kohta || 46 artikla || 43 artikla || 47 artiklan 1 kohta || 44 artiklan 1 kohta || 47 artiklan 2 kohta || 44 artiklan 2 kohta || 47 artiklan 3 kohta || 44 artiklan 3 kohta || 48 artiklan 1 kohta || 45 artiklan 1 kohta || 48 artiklan 2 kohta || 45 artiklan 2 kohta || 48 artiklan 3 kohta || 45 artiklan 3 kohta || 48 artiklan 4 kohta || 45 artiklan 4 kohta || 48 artiklan 5 kohta || 45 artiklan 5 kohta || 48 artiklan 6 kohta || 45 artiklan 6 kohta || 49 artikla || 46 artikla || 50 artiklan 1 kohta || 47 artiklan 1 kohta || 50 artiklan 2 kohta || 47 artiklan 2 kohta || 50 artiklan 3 kohta || 47 artiklan 3 kohta || 51 artiklan 1 kohta || 48 artiklan 1 kohta || 51 artiklan 2 kohta || 48 artiklan 2 kohta || 51 artiklan 3 kohta || 48 artiklan 3 kohta || 52 artiklan 1 kohta || 49 artiklan 1 kohta || 52 artiklan 2 kohta || 49 artiklan 2 kohta || 53 artiklan 1 kohta || 50 artiklan 1 kohta || 53 artiklan 2 kohta || 50 artiklan 2 kohta || 54 artiklan 1 kohta || 51 artiklan 1 kohta || 54 artiklan 2 kohta || 51 artiklan 2 kohta || 54 artiklan 3 kohta || 51 artiklan 3 kohta || 54 artiklan 4 kohta || 51 artiklan 4 kohta || 55 artiklan 1 kohta || 52 artiklan 1 kohta || 55 artiklan 2 kohta || 52 artiklan 2 kohta || 55 artiklan 3 kohta || 52 artiklan 3 kohta || 55 artiklan 4 kohta || || 56 artiklan 1 kohta || 53 artiklan 1 kohta || 56 artiklan 2 kohta || 53 artiklan 2 kohta || 56 artiklan 3 kohta || 53 artiklan 3 kohta || 57 artiklan 1 kohta || 54 artiklan 1 kohta || 57 artiklan 2 kohta || 54 artiklan 2 kohta || 57 artiklan 3 kohta || 54 artiklan 3 kohta || 57 artiklan 4 kohta || 54 artiklan 4 kohta || 58 artiklan 1 kohta || || 58 artiklan 2 kohta || || 58 artiklan 3 kohta || || 58 artiklan 4 kohta || || 59 artiklan 1 kohta || || 59 artiklan 2 kohta || || 59 artiklan 3 kohta || || 60 artiklan 1 kohta || 55 artiklan 1 kohta || 60 artiklan 2 kohta || 55 artiklan 2 kohta || 60 artiklan 3 kohta || 55 artiklan 3 kohta || 60 artiklan 4 kohta || 55 artiklan 4 kohta || 61 artiklan 1 kohta || 56 artiklan 1 kohta || 61 artiklan 2 kohta || 56 artiklan 2 kohta || 62 artiklan 1 kohta || 57 artiklan 1 kohta || 62 artiklan 2 kohta || 57 artiklan 2 kohta || 63 artiklan 1 kohta || 58 artikla || 63 artiklan 2 kohta || || 64 artiklan 1 kohta || 59 artiklan 1 kohta || 64 artiklan 2 kohta || 59 artiklan 2 kohta || 65 artiklan 1 kohta || 60 artiklan 1 kohta || 65 artiklan 2 kohta || || 65 artiklan 3 kohta || 60 artiklan 2 kohta || 66 artiklan 1 kohta || 61 artiklan 1 ja 2 kohta || 66 artiklan 2 kohta || 61 artiklan 4 ja 5 kohta || 67 artiklan 1 kohta || 62 artiklan 1 kohta || 67 artiklan 2 kohta || 62 artiklan 2 kohta || 67 artiklan 3 kohta || 62 artiklan 3 kohta || 68 artiklan 1 kohta || 63 artiklan 1 kohta || 68 artiklan 2 kohta || 63 artiklan 2 kohta || 69 artiklan 1 kohta || 64 artiklan 1 kohta || 69 artiklan 2 kohta || 64 artiklan 2 kohta || 70 artiklan 1 kohta || 65 artiklan 1 kohta || 70 artiklan 2 kohta || 65 artiklan 2 kohta || 70 artiklan 3 kohta || 65 artiklan 3 kohta || 71 artiklan 1 kohta || 66 artiklan 1 kohta || 71 artiklan 2 kohta || 66 artiklan 2 kohta || 71 artiklan 3 kohta || 66 artiklan 3 kohta || 71 artiklan 4 kohta || 66 artiklan 4 kohta || 71 artiklan 5 kohta || 66 artiklan 5 kohta || 72 artiklan 1 kohta || 67 artiklan 1 kohta || 72 artiklan 2 kohta || 67 artiklan 2 kohta || 72 artiklan 3 kohta || 67 artiklan 3 kohta || 73 artiklan 1 kohta || 68 artiklan 1 kohta || 73 artiklan 2 kohta || 68 artiklan 2 kohta || 74 artiklan 1 kohta || 69 artiklan 1 kohta || 74 artiklan 2 kohta || 69 artiklan 2 kohta || 74 artiklan 3 kohta || 69 artiklan 3 kohta || 75 artikla || 70 artikla || 76 artikla || 71 artikla || 77 artikla || 72 artikla || 78 artiklan 1 kohta || 73 artiklan 1 kohta || 78 artiklan 2 kohta || 73 artiklan 2 kohta || 79 artiklan 1 kohta || 74 artiklan 1 kohta || 79 artiklan 2 kohta || 74 artiklan 2 kohta || 79 artiklan 3 kohta || 74 artiklan 2 kohta || 79 artiklan 4 kohta || 74 artiklan 2 kohta || 79 artiklan 5 kohta || 74 artiklan 3 kohta || 80 artiklan 1 kohta || 75 artiklan 1 kohta || 80 artiklan 2 kohta || 75 artiklan 2 kohta || 80 artiklan 3 kohta || 75 artiklan 3 kohta || 81 artikla || 76 artikla || 82 artiklan 1 kohta || 77 artiklan 1 kohta || 82 artiklan 2 kohta || 77 artiklan 2 kohta || 83 artikla || 78 artikla || 84 artikla || 79 artikla || 85 artiklan 1 kohta || || 85 artiklan 2 kohta || || 85 artiklan 3 kohta || || 85 artiklan 4 kohta || || 86 artiklan 1 kohta || || 86 artiklan 2 kohta || || 86 artiklan 3 kohta || || 86 artiklan 4 kohta || || 87 artiklan 1 kohta || || 87 artiklan 2 kohta || || 87 artiklan 3 kohta || || 88 artiklan 1 kohta || 80 artiklan 1 kohta || 88 artiklan 2 kohta || 80 artiklan 2 kohta || 89 artiklan 1 kohta || || 89 artiklan 2 kohta || || 89 artiklan 3 kohta || 82 artiklan 2 kohta || 89 artiklan 4 kohta || || 90 artiklan 1 kohta || || 90 artiklan 2 kohta || || 90 artiklan 3 kohta || || 91 artiklan 1 kohta || 83 artiklan 1 kohta || 91 artiklan 2 kohta || 83 artiklan 2 kohta || 92 artiklan 1 kohta || || 92 artiklan 2 kohta || || 93 artikla || 84 artikla || 94 artiklan 1 kohta || || 94 artiklan 2 kohta || || 94 artiklan 3 kohta || || 94 artiklan 4 kohta || || 94 artiklan 5 kohta || || 95 artiklan 1 kohta || 86 artiklan 1 kohta || 95 artiklan 2 kohta || 86 artiklan 2 kohta || 95 artiklan 3 kohta || 86 artiklan 3 kohta || 96 artikla || 87 artikla || 97 artikla || 88 artikla || 98 artiklan 1 kohta || || 98 artiklan 2 kohta || || 99 artiklan 1 kohta || || 99 artiklan 2 kohta || || || || 101 artikla || || 102 artiklan 1 kohta || 94 artiklan 1 kohta || 102 artiklan 2 kohta || 94 artiklan 1 kohta || 102 artiklan 3 kohta || 94 artiklan 2 kohta || 103 artikla || 95 artikla || 104 artikla || 96 artikla || Liite I || Liite || LIITE III
Rahoitusselvitys – ’Virastot’ 1. PERUSTIEDOT
EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA 1.1. Ehdotuksen/aloitteen nimi 1.2. Toimintalohko(t)
toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB) 1.3. Ehdotuksen/aloitteen luonne
1.4. Tavoite (Tavoitteet) 1.5. Ehdotuksen/aloitteen
perustelut 1.6. Toiminnan ja sen
rahoitusvaikutusten kesto 1.7. Hallinnointitapa
(Hallinnointitavat) 2. HALLINNOINTI 2.1. Seuranta- ja
raportointisäännöt 2.2. Hallinnointi- ja
valvontajärjestelmä 2.3. Toimenpiteet petosten ja
sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi 3. EHDOTUKSEN/ALOITTEEN
ARVIOIDUT RAHOITUSVAIKUTUKSET 3.1. Kyseeseen tulevat
monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat 3.2. Arvioidut vaikutukset
menoihin 3.2.1. Yhteenveto arvioiduista
vaikutuksista menoihin 3.2.2. Arvioidut vaikutukset [elimen]
määrärahoihin 3.2.3. Arvioidut vaikutukset [elimen]
henkilöresursseihin 3.2.4. Yhteensopivuus nykyisen
monivuotisen rahoituskehyksen kanssa 3.2.5. Ulkopuolisten tahojen
rahoitusosuudet 3.3. Arvioidut vaikutukset
tuloihin SÄÄDÖSEHDOTUKSEEN
LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS 1. PERUSTIEDOT
EHDOTUKSESTA/ALOITTEESTA 1.1. Ehdotuksen/aloitteen nimi Maksupalveluista
sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY ja 2013/36/EU muuttamisesta sekä
direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi 1.2. Toimintalohko(t)
toimintoperusteisessa johtamis- ja budjetointijärjestelmässä (ABM/ABB)[50] Sisämarkkinat
– vähittäisrahoituspalvelut Kuluttajansuoja
– rahoituspalvelut 1.3. Ehdotuksen/aloitteen luonne ¨ Ehdotus/aloite
liittyy uuteen toimeen. 1.4. Tavoite (Tavoitteet) 1.4.1. Komission monivuotinen
strateginen tavoite (monivuotiset strategiset tavoitteet), jonka (joiden)
saavuttamista ehdotus/aloite tukee Älykkään ja
osallistavan kasvun edistäminen Taloudellisen,
sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen 1.4.2. Erityistavoite
(erityistavoitteet) sekä toiminto (toiminnot) toimintoperusteisessa johtamis-
ja budjetointijärjestelmässä Tavoitteena on
kehittää sähköisten maksujen EU:n laajuiset markkinat, joilla kuluttajat,
vähittäiskauppiaat ja muut markkinatoimijat voivat saada täyden hyödyn EU:n
sisämarkkinoista. Lisäksi
pyritään poistamaan puutteet kortti-, verkko- ja mobiilimaksujen standardoinnissa
ja yhteentoimivuudessa. Tavoitteena on
myös poistaa erityisesti kortti- ja verkkomaksuja haittaavat kilpailun esteet
sekä yhtenäistää
maksupalveluita koskevat veloitus- ja ohjauskäytännöt kaikkialla EU:ssa. Samalla
pyritään varmistamaan, että markkinoille ilmaantuvat maksupalvelut ja -välineet
kuuluvat EU:n vähittäismaksuja koskevan sääntelykehyksen piiriin. Muita
tavoitteita ovat lainsäädäntökehyksen (maksupalveludirektiivin) johdonmukainen
soveltaminen ja eri jäsenvaltioissa maksupalveluihin sovellettavien toimilupa-
ja valvontasääntöjen käytännön toimivuuden varmistaminen. Kuluttajien
eduille halutaan varmistaa riittävä ja yhdenmukainen suoja maksutapahtumien
yhteydessä muun muassa laajentamalla sääntelyyn perustuva suoja kattamaan uudet
kanavat ja innovatiiviset maksupalvelut. 1.4.3. Odotettavissa olevat tulokset
ja vaikutukset Selvitys siitä,
miten ehdotuksella/aloitteella on tarkoitus vaikuttaa edunsaajien/kohderyhmän
tilanteeseen Ehdotetuilla
muutoksilla selkiytetään oikeudellista tilannetta ja tasapuolistetaan
toimintaedellytyksiä, mikä mahdollistaa maksupalvelunkäyttäjien kustannus- ja
hintatasojen lähentämisen sekä maksupalveluvalikoiman laajentamisen ja
muuttamisen avoimemmaksi, helpottaa innovatiivisten maksupalveluiden tarjoamista
ja antaa takeet siitä, että maksupalvelut ovat varmoja ja avoimia. Tämän
toteuttamiseksi ehdotetaan teknologisesti riippumattomia toimenpiteitä, jotka
pysyvät tarkoituksenmukaisina huolimatta siitä, että maksupalvelut kehittyvät
koko ajan. Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ajantasaistamalla ja täydentämällä
maksupalveluita koskevaa nykyistä kehystä, laatimalla pienten maksujen
avoimuutta, innovatiivisuutta ja turvallisuutta lisääviä sääntöjä sekä
yhdenmukaistamalla kansallisia sääntöjä siten, että painopiste on kuluttajien
perustelluissa tarpeissa. 1.4.4. Tulos- ja
vaikutusindikaattorit Kun valtaosa
jäsenvaltioista on pannut direktiivin täytäntöön, komissio arvioi sen
täytäntöönpanoa ja vaikutuksia kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden
vaatimustenmukaisuusarvioinnin ja direktiivin markkinavaikutuksia käsittelevän
tutkimuksen perusteella. Komissio antaa Euroopan parlamentille, neuvostolle,
Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja Euroopan keskuspankille kertomuksen
arvioinnin tuloksista ja ehdotetuista jatkotoimista. 1.5. Ehdotuksen/aloitteen
perustelut 1.5.1. Lyhyellä tai pitkällä
aikavälillä täytettävät vaatimukset Direktiivillä
parannetaan maksupalveluiden ja yleisemmin ottaen tavaroiden ja palveluiden
sisämarkkinoiden toimintaa innovatiivisten, tehokkaiden ja turvallisten
maksuvälineiden avulla. Tarkoituksena
on erityisesti ¨ varmistaa tasapuoliset kilpailuolosuhteet kaikille
maksupalveluntarjoajien ryhmille, mukaan lukien uudet palveluntarjoajat, mikä
puolestaan kasvattaa vähittäismaksujen valikoimaa, tehokkuutta, avoimuutta ja
turvallisuutta, ja ¨ helpottaa innovatiivisten kortti-, verkko- ja mobiilimaksupalveluiden
tarjontaa rajojen yli turvaamalla vähittäismaksujen sisämarkkinat. Lisäksi
tarkoituksena on luoda sopiva tasapaino korkeatasoisen kuluttajansuojan ja
yritysten kilpailukyvyn välille kaventamalla kauppiaiden harkintavaltaa
suhteessa maksujen veloittamiseen maksuvälineiden käytöstä kustannusten
kattamiseksi. Direktiivi
helpottaa myös taloudellisia toimia unionissa ja edistää siten Eurooppa 2020
-strategian laajempien tavoitteiden saavuttamista ja uutta kasvua. 1.5.2. EU:n osallistumisesta saatava
lisäarvo Jäsenvaltiot
eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotuksen tavoitteita, vaan ne voidaan
saavuttaa paremmin unionin tasolla SEUT-sopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen
toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti. Sähköisten
vähittäismaksujen yhdentyneet EU:n markkinat edistävät Euroopan unionista
tehdyn sopimuksen 3 artiklan tavoitetta, jonka mukaan unioni toteuttaa sisämarkkinat.
Markkinoiden yhdentymisestä saatavia etuja ovat muun muassa
maksupalveluntarjoajien välisen kilpailun tiukentuminen ja
maksupalvelunkäyttäjien, erityisesti kuluttajien, valinnanvaran,
innovaatiotarjonnan ja suojan parantuminen. Kansallisten rajojen yli ulottuviin
verkkoihin perustuvat yhdentyneet maksumarkkinat edellyttävät luonteensa
puolesta EU:n laajuista lähestymistapaa, sillä kaikissa jäsenvaltioissa
sovellettavien periaatteiden, sääntöjen, prosessien ja standardien on oltava
keskenään johdonmukaisia oikeusvarmuuden ja tasapuolisten toimintaedellytysten
turvaamiseksi kaikille markkinaosapuolille. Vaihtoehtona olisi monenvälisiin ja
kahdenvälisiin sopimuksiin perustuva järjestelmä, joka olisi kuitenkin
monimutkaisempi ja kalliimpi kuin unionin lainsäädäntöön perustuva unionin
laajuinen lähestymistapa. EU:n tasolla mahdollisesti toteutettava toiminta on
tämän vuoksi toissijaisuusperiaatteen mukaista. 1.5.3. Vastaavista toimista saadut
kokemukset Nykyisen
sääntelykehyksen ja erityisesti maksupalveludirektiivin arviointi toi esiin
erityisesti seuraavat seikat: - Jäsenvaltiot
soveltavat voimassa olevia sääntöjä epäjohdonmukaisesti monien eri
vaihtoehtojen ja usein hyvin yleisluonteisten soveltamisperusteiden vuoksi.
Erityisesti tietyt maksupalveludirektiivissä säädetyt poikkeukset vaikuttavat
liian yleisiltä tai vanhentuneilta suhteessa markkinoiden kehityssuuntauksiin.
Lisäksi poikkeusten tulkintatavoissa on suuria eroja. Soveltamisala on
hajanainen myös silloin, kun on kyse maksuista, jotka suoritetaan osittain
ETA:n ulkopuolella, ja maksuista, jotka ovat EU:n ulkopuolisten valuuttojen
määräisiä. Tämä aiheuttaa markkinoiden jatkuvaa pirstaleisuutta, sääntelyn
katvealueiden hyväksikäyttöä ja kilpailun vääristymistä. - Tietyt uudet
internetpalveluntarjoajat, kuten kolmannet palveluntarjoajat, jotka tarjoavat
verkkopankkipalveluihin perustuvia maksutoimeksiantopalveluita, toimivat
oikeudellisessa tyhjiössä. Nämä palvelut tarjoavat käyttökelpoisen ja usein
edullisemman vaihtoehtoisen maksutavan korttimaksuille, ja ne ovat houkutteleva
vaihtoehto myös kuluttajille, joilla ei ole maksukortteja. Nykyiset
liiketoimintamallit aiheuttavat kuitenkin jossain määrin huolta pankkien ja
tiettyjen jäsenvaltioiden keskuudessa, koska kyseiset palveluntarjoajat eivät
tällä hetkellä kuulu voimassa olevan oikeudellisen kehyksen piiriin. Tähän
oikeudelliseen tyhjiöön liittyy riski innovaatiotoiminnan estymisestä ja
asianmukaisten markkinoillepääsyn edellytysten puuttumisesta. - Eri
maksutapoja (kortti-, verkko- ja mobiilimaksut) ei ole standardisoitu eivätkä
ne ole myöskään yhteentoimivia varsinkaan rajatylittävällä tasolla, vaikkakin
tässä on vaihtelua. EU:n vähittäismaksumarkkinoiden heikot hallintojärjestelyt
pahentavat tilannetta entisestään. -
Veloituskäytännöissä (kauppiaiden käyttämän tietyn maksuvälineen osalta) on
eroja ja epäyhtenäisyyttä jäsenvaltioiden välillä (noin puolet EU:n
jäsenvaltioista sallii ja puolet kieltää lisämaksujen veloittamisen), mikä
aiheuttaa suurta hämmennystä kuluttajien keskuudessa heidän tehdessään ostoksia
ulkomailla tai internetissä ja luo lisäksi epätasapuoliset
toimintaedellytykset. - Monet
kilpailua rajoittavat liiketoimintasäännöt ja -käytännöt vääristävät kilpailua
maksukorttien alalla (monenvälisten toimitusmaksujen sekä niiden sääntöjen
osalta, jotka koskevat kauppiaiden valintamahdollisuutta ja joustoa suhteessa
korttimaksujen hyväksymiseen). EU:n
lainsäädäntökehyksen ja erityisesti maksupalveludirektiivin uudelleentarkastelu
sekä vuonna 2012 järjestetty kuuleminen komission vihreästä kirjasta
”Yhdentyneet eurooppalaiset markkinat kortti‑, verkko- ja
mobiilimaksuille” ovat osoittaneet, että tarvitaan jatkotoimenpiteitä ja
sääntelyuudistuksia, kuten maksupalveludirektiiviin tehtäviä mukautuksia, jotta
maksuja koskeva lainsäädäntökehys vastaisi paremmin tehokkaiden eurooppalaisten
maksumarkkinoiden tarpeita ja edistäisi täysipainoisesti kilpailua,
innovaatiotoimintaa ja turvallisuutta lujittavan maksuympäristön luomista. 1.5.4. Yhteensopivuus muiden
kyseeseen tulevien välineiden kanssa ja mahdolliset synergiaedut Maksupalveludirektiivillä,
rajatylittäviä maksuja koskevalla asetuksella (EY) N:o 924/2009 ja toisella
sähköistä rahaa koskevalla direktiivillä 2009/110/EY luotu lainsäädäntökehys on
jo edistänyt tuntuvasti Euroopan vähittäismaksumarkkinoiden yhdentymistä.
SEPAan siirtymiselle asetettua määräaikaa koskevalla asetuksella (EY) N:o
260/2012 vahvistettiin määräajat siirtymiselle yleiseurooppalaisiin
tilisiirtoihin ja suoraveloituksiin, jotka korvaavat rajatylittävissä ja
kansallisissa euromaksuissa käytetyt kansalliset järjestelmät vuodesta 2014
alkaen. Tätä sääntelykehystä on täydennetty monilla tutkimuksilla ja
päätöksillä, jotka komissio on tehnyt viime vuosina EU:n kilpailulainsäädännön
nojalla vähittäismaksujen alalla. Vähittäismaksumarkkinat
ovat kuitenkin erittäin dynaamiset, ja niiden innovaatiotoiminta on ollut viime
vuosien aikana hyvin nopeatahtista. Maksumarkkinoilla on tärkeitä aloja,
erityisesti korttimaksut ja uudet maksuvälineet, kuten verkko- ja
mobiilimaksut, jotka ovat usein edelleen pirstoutuneet kansallisten rajojen
mukaan, mikä vaikeuttaa innovatiivisten ja helppokäyttöisten digitaalisten
maksupalveluiden tehokasta kehitystä sekä kuluttajien ja vähittäiskauppiaiden
mahdollisuutta käyttää tarkoituksenmukaisia ja turvallisia maksutapoja
(luottokortit muodostavat mahdollisesti poikkeuksen tästä) koko Euroopassa
tehdäkseen hankintoja yhä laajemmasta tavara- ja palveluvalikoimasta. Näiden
markkinoiden viimeaikainen kehitys on tuonut esiin myös tiettyjä
sääntelypuutteita maksuja koskevassa nykyisessä oikeudellisessa kehyksessä sekä
markkinahäiriöitä kortti-, verkko- ja mobiilimaksujen markkinoilla. Tällä
ehdotuksella pyritään poistamaan nämä puutteet ja häiriöt. 1.6. Toiminnan ja sen
rahoitusvaikutusten kesto ¨ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
kesto on rajattu. ¨ Ehdotuksen/aloitteen mukainen toiminta alkaa [PP/KK]VVVV ja
päättyy [PP/KK]VVVV. ¨ Rahoitusvaikutukset alkavat vuonna VVVV ja päättyvät vuonna VVVV. ¨ Ehdotuksen/aloitteen mukaisen toiminnan
kestoa ei ole rajattu. 1.7. Hallinnointitapa
(Hallinnointitavat)[51] Vuoden 2015 talousarvion tapauksessa ¨ Välillinen keskitetty hallinnointi, jossa täytäntöönpanotehtäviä on siirretty ¨ toimeenpanovirastoille ¨ Hallinnointi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ¨ Välillinen hallinnointi, jossa talousarvion toteuttamistehtäviä
on siirretty ¨ kansainvälisille järjestöille ja niiden erityisjärjestöille
(tarkennettava) ¨Euroopan investointipankille ja Euroopan investointirahastolle ¨ 208 ja 209 artiklassa tarkoitetuille elimille; ¨ julkisoikeudellisille yhteisöille ¨ sellaisille julkisen palvelun tehtäviä hoitaville
yksityisoikeudellisille elimille, jotka antavat riittävät rahoitustakuut ¨ sellaisille jäsenvaltion yksityisoikeuden mukaisille elimille, joille
on annettu tehtäväksi julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden
täytäntöönpano ja jotka antavat riittävät rahoitustakuut ¨ henkilöille, joille on annettu tehtäväksi toteuttaa SEU-sopimuksen V
osaston mukaisia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan erityistoimia ja jotka
nimetään asiaa koskevassa perussäädöksessä. 2. Hallinnointi 2.1. Seuranta- ja
raportointisäännöt Ilmoitetaan
sovellettavat aikavälit ja edellytykset. Euroopan
pankkiviranomaisen (EPV) perustamisesta annetun asetuksen 81 artiklan mukaan
komissio julkaisee viimeistään 2. tammikuuta 2014 ja sen jälkeen kolmen vuoden
välein yleiskertomuksen EPV:n toiminnan tuloksena saaduista kokemuksista. Tätä
varten komissio julkaisee yleiskertomuksen, joka toimitetaan Euroopan
parlamentille ja neuvostolle. 2.1.1. Todetut riskit Ottaen
huomioon määrärahojen säännönmukaisen, taloudellisen, tehokkaan ja
tuloksellisen käytön tämän ehdotuksen puitteissa ei ennakoida aiheutuvan uusia
riskejä, joita EPV:n nykyinen sisäisen valvonnan kehys ei kata. 2.1.2. Valvontamenetelmä(t) Ehdotukseen
sovelletaan Euroopan pankkivirnaomaisen perustamisesta annetussa asetuksessa
(N:o 1093/2010) säädettyjä hallinnointi- ja valvontajärjestelmiä. 2.2. Toimenpiteet petosten ja
sääntöjenvastaisuuksien ehkäisemiseksi Ilmoitetaan
käytössä olevat ja suunnitellut torjunta- ja suojatoimenpiteet Petosten,
lahjonnan ja muun laittoman toiminnan torjumiseksi EPV:hen sovelletaan
rajoituksetta Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25 päivänä
toukokuuta 1999 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o
1073/1999 säännöksiä. EPV liittyy
Euroopan parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan yhteisöjen
komission välillä Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä
tutkimuksista 25 päivänä toukokuuta 1999 tehtyyn toimielinten väliseen
sopimukseen ja antaa välittömästi asianmukaiset määräykset, jotka koskevat
kaikkia EPV:n työntekijöitä. Rahoituspäätöksissä
ja niistä johtuvissa täytäntöönpanoa koskevissa sopimuksissa tai asiakirjoissa
on määrättävä nimenomaisesti, että tilintarkastustuomioistuin ja OLAF voivat
tarvittaessa tehdä tarkastuksia EPV:n varojen edunsaajien tiloissa ja näiden
varojen jakamisesta vastaavan henkilöstön tiloissa. EPV:n
perustamisesta annetun asetuksen 64 ja 65 artiklassa säädetään EPV:n talousarvion
toteutuksesta ja valvonnasta sekä sovellettavista varainhoitoa koskevista
säännöistä. 3. Ehdotuksen/aloitteen
arvioidut rahoitusvaikutukset 3.1. Kyseeseen tulevat
monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeet ja menopuolen budjettikohdat Talousarviossa jo olevat budjettikohdat Monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeiden ja
budjettikohtien mukaisessa järjestyksessä Moni-vuotisen rahoitus-kehyksen otsake || Budjettikohta || Määräraha- laji || Rahoitusosuudet Numero [Nimi………………………...……………] || JM/EI-JM ([52]) || EFTA-mailta[53] || ehdokas-mailta[54] || kolman-silta mailta || varainhoitoasetuksen 21 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut rahoitusosuudet 1.a || 12.03.02 Euroopan pankkiviranomainen || JM || KYLLÄ || KYLLÄ || EI || EI 3.2. Arvioidut vaikutukset
menoihin Uusiin tehtäviin käytetään henkilöresursseja,
jotka ovat käytettävissä vuotuisessa määrärahojen jakomenettelyssä, ottaen
huomioon erillisvirastoja koskeva rahoitussuunnitelma ja budjettirahoitukset,
joita sovelletaan kaikkiin EU:n elimiin. 3.2.1. Yhteenveto arvioiduista
vaikutuksista menoihin milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Monivuotisen rahoituskehyksen otsake || 1.a || Kasvua ja työllisyyttä edistävä kilpailukyky PO MARKT || || || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ 12.03.02 || Sitoumukset || (1) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Maksut || (2) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 MARKT PO:n määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || =1+1a +3a || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Maksut || =2+2a +3b || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) || || || 2015[55] || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || YHTEENSÄ Monivuotisen rahoituskehyksen OTSAKKEISIIN 1–5 kuuluvat määrärahat YHTEENSÄ || Sitoumukset || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Maksut || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 3.2.2. Arvioidut vaikutukset [elimen]
määrärahoihin ¨ Ehdotus/aloite ei edellytä toimintamäärärahoja. 3.2.3. Arvioidut vaikutukset [elimen]
henkilöresursseihin 3.2.3.1. Yhteenveto ¨ Ehdotus/aloite ei edellytä hallintomäärärahoja. 3.2.3.2. Henkilöstöresurssien arvioitu
tarve vastuullisessa pääosastossa ¨ Ehdotus/aloite ei edellytä henkilöresursseja. 3.2.4. Yhteensopivuus nykyisen
monivuotisen rahoituskehyksen kanssa ¨ Ehdotus/aloite on nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen
mukainen. 3.2.5. Ulkopuolisten tahojen
osallistuminen rahoitukseen Ehdotuksen/aloitteen rahoittamiseen osallistuu
ulkopuolisia tahoja seuraavasti (arvio): määrärahat, milj. euroa (kolmen desimaalin
tarkkuudella) || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || Yhteensä Jäsenvaltiot || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 Yhteisrahoituksella katettavat määrärahat YHTEENSÄ || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 3.3. Arvioidut vaikutukset
tuloihin ¨ Ehdotuksella/aloitteella ei ole vaikutuksia tuloihin. Liite 1 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella
(EU) N:o 1093/2010 perustetulle EPV:lle on määritelty maksupalveludirektiivin
uudelleentarkistamisen yhteydessä seuraavat erityiset vastuualueet ja tehtävät.
14 artikla – verkkoportaalin kehittäminen
ja ylläpito - EPV:n tehtävänä on kehittää
verkkoportaali, joka toimii 13 artiklan mukaiset kansalliset julkiset
rekisterit yhteen liittävänä EU:n sähköisenä yhteyspisteenä, ja ylläpitää
kyseistä verkkoportaalia, sekä laatia sääntelystandardien luonnoksia, joissa
vahvistetaan julkisiin rekistereihin sisältyviin tietoihin pääsyä koskevat
tekniset vaatimukset. 26 artikla – EPV:n velvoitteet
”passporting”-menettelyn yhteydessä –
EPV laatii ohjeita siitä, onko toiminnan
aloittamisessa toisessa jäsenvaltiossa ”passporting”-järjestelmän mukaisesti
kyse sijoittautumisoikeuden tai palveluiden tarjoamisen vapauden käytöstä.
Ohjeet annetaan kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulopäivästä. –
EPV laatii teknisten sääntelystandardien luonnoksia
26 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen kotijäsenvaltion toimivaltaisten
viranomaisten 26 ja 18 artiklan mukaisesti harjoittamasta yhteistyöstä ja
tietojenvaihdosta vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten
kanssa. Sääntelystandardien luonnoksissa tarkennetaan menetelmä, välineet ja
yksityiskohdat, jotka koskevat rajatylittävää toimintaa harjoittavien
maksulaitosten tiedoksiantamisen alalla tehtävää yhteistyötä, ja erityisesti
vaihdettavien tietojen laajuus ja käsittely sekä myös yhteinen terminologia ja
vakioilmoituslomakkeet, joilla varmistetaan ilmoitusprosessin johdonmukaisuus
ja tehokkuus. EPV toimittaa teknisten sääntelystandardien luonnokset
komissiolle kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. –
EPV laatii teknisten sääntelystandardien luonnoksia
kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten 26 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan
sekä 22 artiklan mukaisesti harjoittamasta yhteistyöstä ja tietojenvaihdosta
vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa.
Sääntelystandardien luonnoksissa tarkennetaan menetelmä, välineet ja
yksityiskohdat, jotka koskevat rajatylittävää toimintaa harjoittavien
maksulaitosten valvonnan alalla tehtävää yhteistyötä, ja erityisesti
vaihdettavien tietojen laajuus ja käsittely sekä myös yhteinen terminologia ja
vakioilmoituslomakkeet, joilla varmistetaan maksupalveluiden rajatylittävää
tarjontaa harjoittavien maksulaitosten johdonmukainen ja tehokas valvonta. EPV
toimittaa teknisten sääntelystandardien luonnokset komissiolle kahden vuoden
kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. 86 ja 87 artikla – turvaohjeiden laadinta
ja ohjeiden antaminen maksupalveluntarjoajille olennaisten turvapoikkeamien
käsittelystä: –
EPV laatii ohjeita 85 artiklan mukaisten
turvatoimien käyttöönotosta, toteutuksesta ja seurannasta sekä myös
mahdollisista sertifiointiprosesseista 85 artiklan 3 kohdan periaatteiden
mukaisesti. EPV ottaa huomioon muun muassa standardit ja/tai eritelmät, jotka
komissio on julkaissut verkko- ja tietoturvaa koskevan direktiivin 16 artiklan
2 kohdan nojalla. EPV tarkastelee ohjeita uudelleen säännöllisesti, kuitenkin
vähintään kahden vuoden välein, tiiviissä yhteistyössä EKP:n kanssa. –
EPV antaa ohjeita auttaakseen
maksupalveluntarjoajia merkittävien poikkeamien ja niiden olosuhteiden
määrityksessä, joissa maksulaitoksen edellytetään ilmoittavan
turvapoikkeamasta. Ohjeet annetaan kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin
voimaantulopäivästä. –
EPV antaa asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan
mukaisesti läheisessä yhteistyössä EKP:n kanssa tämän direktiivin 1 artiklan 1
kohdassa tarkoitetuille maksupalveluntarjoajille suunnattuja ohjeita uusimmasta
asiakkaiden tunnistamistekniikasta ja asiakkaan vahvan tunnistamisen käytöstä
mahdollisesti myönnettävistä poikkeuksista. Ohjeet annetaan kahden vuoden
kuluessa tämän direktiivin voimaantulopäivästä, ja ne on ajantasaistettava
säännöllisin väliajoin tapauksen mukaan. [1] Maksupalveluista sisämarkkinoilla 13 päivänä marraskuuta
2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/64/EY (EUVL L
319, 5.12.2007, s. 1). [2] Sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten
liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden
valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä
direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/110/EY (EUVL L 267, 10.10.2009, s. 7). [3] Rajatylittävistä maksuista yhteisössä ja asetuksen (EY)
N:o 2560/2001 kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 924/2009 (EUVL L 266, 9.10.2009, s.
11). [4] Euromääräisiä tilisiirtoja ja suoraveloituksia
koskevista teknisistä ja liiketoimintaa koskevista vaatimuksista sekä asetuksen
(EY) N:o 924/2009 muuttamisesta 14 päivänä maaliskuuta 2012 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 260/2012 (EUVL L 94, 30.3.2012, s.
22). [5] Euroopan komission vihreä kirja ”Yhdentyneet
eurooppalaiset markkinat kortti-, verkko- ja mobiilimaksuille” KOM(2011) 941
lopullinen. [6] Euroopan komission tiedonanto ”Toinen sisämarkkinoiden
toimenpidepaketti – Yhdessä uuteen kasvuun”, KOM(2012) 573 lopullinen. [7] Komission tiedonanto ”Euroopan digitaalistrategia”,
KOM(2010) 245 lopullinen. [8] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi
sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä
luottamuspalveluista sisämarkkinoilla, COM(2012) 238. [9] Euroopan komission ehdotus direktiiviksi toimenpiteistä
yhteisen korkeatasoisen verkko- ja tietoturvan varmistamiseksi koko unionissa,
COM (2013) 48 lopullinen. [10] Komission tiedonanto ”Johdonmukainen kehys luottamuksen
lisäämiseksi sähköisen kaupankäynnin ja verkkopalvelujen digitaalisiin
yhtenäismarkkinoihin”, KOM(2012) 942. [11] Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä
neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25 päivänä lokakuuta 2011 annettu
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/83/EU (EUVL L 304,
22.11.2011, s. 64). [12] Ks. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0941:FIN:FI:PDF. [13] Ks.
http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf. [14] Yhdentyneistä eurooppalaisista markkinoista kortti-,
verkko- ja mobiilimaksuille 20 päivänä marraskuuta 2012 annettu Euroopan
parlamentin päätöslauselma (2012/2040(INI)). [15] Tutkimus
on saatavilla osoitteessa
http://ec.europa.eu/internal_market/payments/framework/transposition/index_en.htm. [16] Eri toimintavaihtoehtoja ja niiden vaikutuksia käsitellään
yksityiskohtaisesti vaikutusten arvioinnissa, joka on saatavilla osoitteessa
[…]. [17] EUVL C, , s.. [18] EUVL C, , s.. [19] Maksupalveluista sisämarkkinoilla 13 päivänä marraskuuta
2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/64/EY (EUVL L
319, 5.12.2007, s. 1). [20] Rajatylittävistä maksuista yhteisössä ja asetuksen (EY)
N:o 2560/2001 kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 924/2009 (EUVL L 266, 9.10.2009, s.
11). [21] Sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan
aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta,
direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY
kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2009/110/EY (EUVL L 267, 10.10.2009, s. 7). [22] Euromääräisiä tilisiirtoja ja suoraveloituksia koskevista
teknisistä ja liiketoimintaa koskevista vaatimuksista sekä asetuksen (EY) N:o
924/2009 muuttamisesta 14 päivänä maaliskuuta 2012 annettu Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetus (EU) N:o 260/2012 (EUVL L 94, 30.03.2012, s. 22). [23] Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä
neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25 päivänä lokakuuta 2011 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/83/EU (EUVL L 304, 22.11.2011, s. 64). [24] KOM(2012) 941 lopullinen. [25] Toimenpiteistä yhteisen korkeatasoisen verkko- ja
tietoturvan varmistamiseksi koko unionissa [päivämäärä] annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi XXXX/XX/EU (EUVL L x, s. x). [26] Korttipohjaisista maksutapahtumista veloitettavista
toimitusmaksuista [päivämäärä] annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus
(EU) N:o [XX/XX/XX/] (EUVL L x, s. x). [27] Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
kumoamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2013/36/EU (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 338). [28] Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä
25 päivänä heinäkuuta 1978 annettu neuvoston direktiivi 78/660/ETY (EYVL L 222,
14.8.1987, s. 11). [29] Konsolidoiduista tilinpäätöksistä 13 päivänä kesäkuuta
1983 annettu neuvoston direktiivi 83/349/ETY (EYVL L 193, 18.7.1983, s. 1). [30] Pankkien ja muiden rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja
konsolidoidusta tilinpäätöksestä 8 päivänä joulukuuta 1986 annettu neuvoston
direktiivi 86/635/ETY (EYVL L 372, 31.12.1986, s. 1). [31] Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin
87/102/ETY kumoamisesta 23 päivänä huhtikuuta 2008 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY (EUVL L 133, 22.5.2008, s. 66). [32] Selvityksen lopullisuudesta maksujärjestelmissä ja
arvopaperien selvitysjärjestelmissä 19 päivänä toukokuuta 1998 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/26/EY (EYVL L 166, 11.6.1998, s. 45). [33] Mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten
määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annettu komission suositus
2003/361/EY (EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36). [34] Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien
välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla 11 päivänä toukokuuta
2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY (EUVL L
149, 11.6.2005, s. 22). [35] Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä
kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista
8 päivänä kesäkuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi 2000/31/EY (EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1). [36] Kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen
etämyynnistä 23 päivänä syyskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi 2002/65/EY (EYVL L 271, 9.10.2002, s. 16). [37] Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja
näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettu
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL L 281, 23.11.1995,
s. 31). [38] Yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten
suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta
liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001 (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1). [39] Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan
pankkiviranomainen) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta
ja komission päätöksen 2009/78/EY kumoamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010
annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1093/2010 (EUVL L
331, 15.12.2010, s. 12). [40] Sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) 17
päivänä kesäkuuta 2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY)
N:o 593/2008 (EUVL L 177, 4.7.2008, s. 6). [41] Palveluista sisämarkkinoilla 28 päivänä marraskuuta 2006
annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/112/EY (EUVL L 347,
11.12.2006, s. 1). [42] Selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011
annettu jäsenvaltioiden ja komission yhteinen poliittinen lausuma (EUVL C 369,
17.12.2011, s. 14). [43] Luottolaitosten ja
sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU)
N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 (EUVL l 176, 27.6.2013,
s. 1). [44] Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä
rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26 päivänä lokakuuta 2005
annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/60/EY (EUVL L 309,
25.11.2005, s. 15). [45] Maksajaa koskevien tietojen toimittamisesta
varainsiirtojen mukana 15 päivänä marraskuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin
ja neuvoston asetus (EY) N:o 1781/2006 (EUVL L 345, 8.12.2006, s. 1). [46] Tilinpäätösten ja konsolidoitujen tilinpäätösten
lakisääteisestä tilintarkastuksesta, direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY
muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 84/253/ETY kumoamisesta 17 päivänä
toukokuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/43/EY
(EUVL L 157, 9.6.2006, s. 87). [47] Kansainvälisten tilinpäätösstandardien soveltamisesta 19
päivänä heinäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY)
N:o 1606/2002 (EYVL L 243, 11.9.2002, s. 1). [48] Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin
87/102/ETY kumoamisesta 23 päivänä huhtikuuta 2008 annettu Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY (EUVL L 133, 22.5.2008, s. 66). [49] Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta,
direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY
kumoamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annettu Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivi 2013/36/EU (EUVL L 176, 27.6.2013, s. 33). [50] ABM: toimintoperusteinen johtaminen; ABB: toimintoperusteinen
budjetointi. [51] Kuvaukset eri hallinnointitavoista ja viittaukset
varainhoitoasetukseen ovat saatavilla budjettipääosaston verkkosivuilla
osoitteessa http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html. [52] JM = jaksotetut määrärahat; EI-JM = jaksottamattomat
määrärahat. [53] EFTA: Euroopan vapaakauppaliitto. [54] Ehdokasmaat ja soveltuvin osin Länsi-Balkanin mahdolliset
ehdokasmaat. [55] Vuosi n on ehdotuksen/aloitteen toteutuksen aloitusvuosi.