KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE Arviointikertomus eurooppalaisesta rikoksentorjuntaverkostosta /* COM/2012/0717 final */
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE
Arviointikertomus eurooppalaisesta rikoksentorjuntaverkostosta 1. Johdanto Rikoksentorjunnan tunnustetaan olevan tärkeä
väline edistettäessä kansalaisten turvallisuutta. Rikollisuuden ehkäisy
mainitaan Lissabonin sopimuksessa yhtenä vapauden, turvallisuuden ja
oikeuden alueen perustamisen ja ylläpitämisen keskeisistä tekijöistä.[1] Rikollisuuden ehkäisyn merkitys
toistettiin myös Tukholman ohjelmassa: ”Paras tapa vähentää rikosten
määrää on toteuttaa tehokkaita toimia, joilla estetään niiden tekeminen, muun
muassa edistämällä sosiaalista osallisuutta siten, että käytetään monialaista
lähestymistapaa, johon kuuluvat myös hallinnolliset toimenpiteet ja
hallintoviranomaisten yhteistyön edistäminen. Unionin kansalaisten kokemukset
rikollisuudesta ja siihen liittyvästä turvattomuudesta sekä niiden vaikutukset
heidän jokapäiväiseen elämäänsä ovat kaikkialla samankaltaisia.” Euroopassa ei ole vielä yleisenä käytäntönä
laatia järjestelmällisesti rikoksenehkäisyohjelmia koskevia kustannus-hyötyanalyyseja
tai rikosten kustannuksia[2]
koskevia tutkimuksia, joita voitaisiin käyttää rikoksenehkäisytoimien
kehittämiseksi. Käytännön jo vakiinnuttaneissa maissa (Yhdysvallat, Yhdistynyt
kuningaskunta, Uusi-Seelanti ja Australia) laaditut tutkimukset kuitenkin
osoittavat, että rikollisuuden ehkäisy toimii ja että rikollisuuden
kustannukset (mukaan luettuna uhreille aiheutuneet sekä materiaaliset että
psykologiset vahingot) ovat joka tapauksessa hyvin usein sen ehkäisemistä
korkeammat. Myös YK:n asiaan erikoistuneet elimet[3] edistävät ja tukevat
ennakoivasti asteittaista siirtymistä innovatiivisiin menetelmiin rikollisuuden
ehkäisemiseksi siitä rankaisemisen sijasta. Eurooppalainen rikoksentorjuntaverkosto
(EUCPN) perustettiin neuvoston päätöksellä 2001/427/YOS, joka kumottiin neuvoston
päätöksellä 2009/902/YOS. Eurooppalaisen rikoksentorjuntaverkoston
perustamisesta toukokuussa 2001 tehdyn neuvoston päätöksen päätavoitteena oli
edistää rikollisuuden ehkäisytoimia ja luoda keinot jakaa arvokkaita kokemuksia
hyvistä toimintatavoista rikosten ehkäisemiseksi. Vuonna 2009 tehtiin uusi
neuvoston päätös, jossa eurooppalaisen rikoksentorjuntaverkoston tehtävät
määritellään seuraavasti: Verkosto ·
helpottaa yhteistyötä, yhteyksiä sekä tietojen ja
kokemusten vaihtoa rikoksentorjunta-alan toimijoiden välillä; ·
kerää, arvioi ja välittää arvioitua tietoa, myös
nykyisiin rikoksentorjuntatoimiin liittyvistä parhaista käytännöistä; ·
järjestää konferensseja, erityisesti parhaita
käytäntöjä käsittelevän vuosittaisen konferenssin, ja muita toimintoja,
vuosittainen Euroopan rikoksentorjuntapalkinto mukaan luettuna, joiden avulla
pyritään saavuttamaan verkoston tavoitteet ja jakamaan laajalti tietoa sen
tuloksista; ·
antaa tarvittaessa asiantuntija-apua neuvostolle ja
komissiolle; ·
antaa neuvostolle vuosittain toimintakertomuksen
johtokunnan ja toimivaltaisten yksikköjen välityksellä. Neuvostoa pyydetään
hyväksymään kertomus ja toimittamaan se edelleen Euroopan parlamentille; ·
kehittää ja panee täytäntöön työohjelman, joka perustuu
selkeästi määriteltyyn strategiaan, jossa otetaan huomioon asiaankuuluvien
rikosuhkien tunnistaminen ja niihin vastaaminen. Neuvoston päätöksessä kuvataan myös EUCPN:n
rakenne ja toimintakehys. Kansallisista edustajista muodostuvan johtokunnan
lisäksi rakenteeseen kuuluvat toimeenpaneva komitea, yhteyshenkilöt[4] ja sihteeristö.
Euroopan komissiolla on johtokunnassa tarkkailijan[5] asema, ja se osallistuu
toimeenpanevan komitean kokouksiin. EUCPN:n työjärjestyksessä selitetään,
kuinka nämä eri tahot ovat vuorovaikutuksessa keskenään ja kolmansien
osapuolten kanssa. EUCPN:n perustavoitteet vahvistettiin EUCPN:n monivuotisessa
strategiassa, jonka johtokunta hyväksyi joulukuussa 2010 vuoden 2015
loppuun ulottuvaksi kaudeksi. Strategiassa käsitellään EUCPN:n tehtävää ja
määritellään se seuraavasti: Verkosto on mukana kehittämässä ja edistämässä
monialaista ja ennaltaehkäisevää lähestymistapaa rikollisuuteen ja
turvattomuuden tunteisiin Euroopan tasolla. Tätä silmällä pitäen verkostolla on
keskeinen rooli poliittisten päättäjien ja alan toimijoiden tukemisessa unionin
ja jäsenvaltioiden tasolla sekä paikallisesti. Monivuotisessa strategiassa
määritellään lisäksi visio, tehtävä ja kohderyhmät sekä strategiset tavoitteet,
jotka EUCPN:n olisi saavutettava viisivuotiskauden aikana. Siinä annetaan
poliittisia suuntaviivoja, joissa keskitytään erityisesti neljäntyyppisiin
toimiin: i) toimiminen viitekehyksenä EUCPN:n kohderyhmille,
ii) tiedon levittäminen rikoksentorjunnasta, iii) rikoksentorjunnan
tukeminen kansallisella ja paikallisella tasolla ja iv) rikoksentorjuntaan
liittyvien EU:n toimintalinjojen ja strategioiden kehittäminen. Eurooppalaisen rikoksentorjuntaverkoston
kohderyhmiä ovat seuraavat: i) alan toimijat ja poliittiset päättäjät
paikallistasolla, ii) alan toimijat ja poliittiset päättäjät jäsenvaltiotasolla
ja iii) asiaankuuluvat EU:n ja kansainväliset virastot, järjestöt, työryhmät
jne. Vuotuisissa työohjelmissa asetetaan tarkempia painopisteitä. EUPCN saa tällä hetkellä rahoitusta
ISEC-ohjelmasta[6],
jonka 845 000 euron avustus kattaa ajanjakson vuoden 2011 puolivälistä
vuoden 2014 puoliväliin. Vuonna 2009 tehdyn neuvoston päätöksen
9 artiklan perusteella komissio esittää viimeistään 30. marraskuuta 2012
neuvostolle arviointikertomuksen verkoston toiminnasta keskittyen erityisesti
verkoston ja sen sihteeristön toiminnan tehokkuuteen ja ottaen asianmukaisesti
huomioon verkoston ja muiden asiaankuuluvien sidosryhmien välisen
vuorovaikutuksen. Tukholman ohjelmassa Eurooppa-neuvosto kehotti
komissiota tekemään ehdotuksen rikoksentorjunnan seurantakeskuksen (OPC)
perustamisesta: ”Keskuksen tehtäviin kuuluisi kerätä, analysoida ja jakaa
tietoa (myös tilastotietoja) rikollisuudesta, järjestäytynyt rikollisuus mukaan
luettuna, ja rikosten torjunnasta sekä tukea ja rohkaista jäsenvaltioita ja
unionin toimielimiä niiden toteuttaessa ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä ja
vaihtaessa keskenään parhaita toimintatapoja. Rikoksentorjunnan
seurantakeskuksen olisi käytettävä hyväkseen eurooppalaisen
rikoksentorjuntaverkoston puitteissa tehtyä työtä ja sen arviointia.
Eurooppalainen rikoksentorjuntaverkosto olisi sisällytettävä siihen tai
korvattava sillä, sen olisi käytettävä johonkin unionin nykyiseen virastoon
kuuluvaa sihteeristöä ja sen olisi toimittava erillisenä yksikkönä.” Tukholman
ohjelman mukaan ehdotus olisi tehtävä vuoteen 2013 mennessä. Sen vuoksi tässä asiakirjassa arvioidaan
EUCPN:n työtä viimeksi kuluneiden kahden ja puolen vuoden aikana ja annetaan
tulevaan suuntautuvia suosituksia sekä tarkastellaan mahdollisuuksia perustaa
rikoksentorjunnan seurantakeskus. 2. Ulkoinen arviointi EUCPN:n kehittämisen tueksi verkostosta
tehtiin vuoden 2012 ensimmäisinä kuukausina riippumaton ulkopuolinen arviointi.[7] Siinä käsiteltiin useita
EUCPN:ään liittyviä seikkoja, kuten sen suorituskykyä viimeksi kuluneiden
kahden ja puolen vuoden aikana sekä sen organisaatiota ja hallintoa, ja
esitettiin lisäksi lukuisia kehittämisvaihtoehtoja. Kaiken kaikkiaan arvioinnissa todettiin, että
EUCPN toimii melko hyvin ja on edistynyt hyvin vuonna 2009 tehdyssä neuvoston
päätöksessä ja vuosia 2010–2015 koskevassa monivuotisessa strategiassa
asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa. Vuonna 2009 tehdyn neuvoston
päätöksen ja sen jatkotoimien hyväksymisen myötä EUCPN:llä on paljon selkeämmin
määritellyt strategia ja kohderyhmät. Verkostoa on vahvistettu ja
ammattimaistettu erityisesti sen jälkeen, kun perustettiin uusi sihteeristö,
joka on tarjonnut verkoston toiminnalle kaivattua tukea. Verrattuna tilanteeseen, jossa edellinen
arviointi[8]
toteutettiin, monia puutteita on korjattu, EUCPN:n toiminta on kohdistetumpaa
ja tuotosten laatu ja määrä ovat parantuneet. Esimerkkinä voidaan mainita, että
EUCPN:n sihteeristö on vuodesta 2012 lähtien laatinut teemakohtaisia
asiakirjoja. Ensimmäinen asiakirja, joka käsitteli urheilun, tieteen
ja taiteen roolia lasten ja nuorten rikollisuuden ehkäisemisessä (Sport,
science and art in the prevention of crime among children and youth)
perustui edellisen puheenjohtajatroikan loppuun saattamaan työhön. Kesäkuussa
2012 EUCPN:n sihteeristö julkaisi ensimmäisen puolivuosittaisen European
Crime Prevention Monitor -raportin, jossa esitellään eri tahojen tuottamiin
tilastoihin, kyselyihin ja raportteihin perustuvaa tietoa rikollisuudesta ja
sen suuntauksista. Näiden raporttien tarkoituksena on tarjota pikainen ja
varteenotettava, mutta kuitenkin valikoitu yleiskuva rikollisuudesta, sen
suuntauksista ja sen ehkäisemisestä. Kohderyhmiä ovat paikalliset, kansalliset
ja eurooppalaiset alan toimijat ja poliittiset päättäjät. Lisäksi uudet aloitteet, kuten sidosryhmätietokannan
perustaminen, uudistetun uutiskirjeen jakaminen, maailmankahviloiden
järjestäminen johtokuntakokousten yhteydessä sekä sidosryhmien
palautekyselyn käynnistäminen, ovat kaikki edistäneet parempaa yhteistyötä ja
yhteydenpitoa sekä tietojen ja kokemusten jakamista rikoksentorjunta-alan
toimijoiden kesken (esim. Bulgariassa hiljattain hyväksytty kansallinen
rikoksenehkäisystrategia nojautuu vahvasti EUCPN:n tuottamiin tietoihin).
EUCPN:n johtokunnan kokouksissa on keskusteltu yhä enemmän asiakysymyksistä
menettelytapakysymysten sijasta. Yhä useampi jäsenvaltio osallistuu nyt Euroopan
rikoksentorjuntakilpailuun (ECPA). Muihin merkittäviin toimiin kuuluu kaiken
kaikkiaan 18 tutkimushanketta, jotka ovat vuodesta 2009 lähtien saaneet
tukea EUCPN:n työohjelmista. Nämä hankkeet koskivat perheväkivallan ehkäisyä,
oikeudenmukaisen tilanteen palauttamiseen tähtäävää oikeutta, arvioiden
laatimista rikollisuuden taloudellisista kustannuksista, hallinnollisten
toimenpiteiden kehittämistä järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi,
rikosten uusimisen vähentämistä nuorten keskuudessa, naapuruussovittelua,
sosiaalisen osallisuuden edistämistä, yhteisön konfliktinhallintaa koskevien
hyvien käytäntöjen kehittämistä jne. Kaikkien hankkeiden tuloksiin voi tutustua
EUCPN:n verkkosivuilla. Vuonna 2008 laadittiin huomattavan paljon järjestelmällisiä
arviointeja erilaisista aloitteista ja toimista rikollisen toiminnan
ehkäisemiseksi. Tämän jälkeen ei kuitenkaan julkaistu ainuttakaan järjestelmällistä
arviointia ennen toukokuuta 2012, jolloin Tanskan rikoksentorjuntaverkosto
julkaisi EUCPN:n verkkosivuilla järjestelmällisen arvioinnin riskinuorten
mentoroinnin ja vapaa-ajan toiminnan tehokkuudesta. EUCPN:n verkkosivuilla on – teknisistä rajoituksista
huolimatta – nyt kehittyneempi hyvien käytänteiden sähköinen tietokanta,
jossa voi tehdä hakuja, sekä ajantasaista tietoa
rikoksentorjuntastrategioista ja -toimenpiteistä. Ulkoisessa arvioinnissa havaittiin kuitenkin
myös joukko puutteita: 1) arvioinnissa ei löydetty todisteita
siitä, että EUCPN:n toiminta liittyy aina EU:n ja jäsenvaltioiden kannalta
keskeisiin rikoksenehkäisyn painopisteisiin, 2) EUCPN:n tuotosten laatu on
yleisesti ottaen hyvä ja tuotteet ovat hyödyllisiä, mutta niitä olisi mahdollista
muokata vieläkin enemmän kohderyhmiä silmällä pitäen, 3) EUCPN saavuttaa
kohderyhmänsä yleisesti ottaen heikommin paikallistasolla kuin jäsenvaltioiden
tai EU:n tasolla (vaikka kaksi edellä mainittua tuotetta – teemakohtaiset
asiakirjat ja European Crime Prevention Monitor -raportit – on suunniteltu
erityisesti alan jäsenvaltio- ja paikallistason toimijoille),
4) huomattava osa ISEC-ohjelman kautta tuetuista
rikoksentorjuntahankkeista toteutetaan ilman EUCPN:n osallistumista tai edes
sen informointia, 5) vaihtuvien puheenjohtajien kyvyssä johtaa EUCPN:ää on
huomattavia tehokkuuseroja, 6) aikomusta lisätä verkkosivuille keskeisiä
asiakirjoja EU:n eri kielillä lukijakunnan laajentamiseksi ja tukiaineiston
tarjoamiseksi sidosryhmille eritoten paikallistasolla ei toteutettu,
7) monet yhteyshenkilöistä eivät näytä tarjoavan minkäänlaista lisäarvoa
EUCPN:n toiminnan ja näkyvyyden kannalta, ja monissa jäsenvaltioissa ei ole
lainkaan yhteyshenkilöitä, 8) EUCPN:n toiminnan rahoitus on suhteellisen
vähäistä, ja sen toiminta ja tuotokset ovat suhteessa rahalliseen panostukseen,
9) toimia EUCPN:n profiilin kohottamiseksi on lisättävä. 3. EUCPN:n rooli EUCPN:ää on kymmenen viime vuoden aikana
kehitetty pitkälti ilman EU:n vahvoja säädöspuitteita. EU:lla oli rikoksentorjunnassa
rajallinen toimivalta[9],
ja jos toimivaltaa oli, se koski lähinnä järjestäytynyttä rikollisuutta.
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen (SEU-sopimus) ja Euroopan unionin
toiminnasta tehtyyn sopimukseen (SEUT-sopimus) Lissabonin sopimuksella tehtyjen
muutosten myötä EU:n rooli rikoksentorjunnassa vahvistui. Tätä heijastaen Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen (SEUT) konsolidoidun toisinnon 84 artiklassa todetaan,
että Euroopan parlamentti ja neuvosto ”voivat tavallista lainsäätämisjärjestystä
noudattaen säätää toimenpiteistä, joilla kannustetaan ja tuetaan
jäsenvaltioiden toimintaa rikollisuuden torjunnan alalla. Nämä toimenpiteet
eivät voi käsittää jäsenvaltioiden lakien ja asetusten yhdenmukaistamista.”
Yleisesti ottaen voidaan todeta, että
rikoksentorjunnan EU-ulottuvuutta on viime vuosina vahvistettu monin tavoin,
muun muassa lukuisilla aloitteilla, joita on käynnistetty jäsenvaltioiden
tukemiseksi niiden pyrkimyksissä rikollisen toiminnan[10] torjumiseksi. Rikollisuus on
yhä useammin luonteeltaan rajatylittävää, ja raja järjestäytyneen ja niin
sanotun massarikollisuuden välillä on hämärtynyt[11], ja siksi tarvitaan tehokkaita
EU-puitteita, jotta rikoksentorjuntatoimien onnistumismahdollisuudet olisivat
suuremmat kaikilla tasoilla. Vaikka rikollisuuden määrä Euroopassa on
vähentynyt vuosien ajan[12],
joissain jäsenvaltioissa[13]
on nähtävissä merkkejä siitä, että suuntaus olisi kääntymässä, mikä saattaa
olla talouden taantuman heijastusvaikutus.[14]
Lisäksi EU:n kansalaisten turvallisuutta koskevat huolenaiheet ovat pysyneet
huomattavina.[15]
Näin ollen rikoksentorjunta – ja EU-tason yhteistyö sen edistämiseksi – on
edelleen tärkeä tavoite sekä EUCPN:n keskeisille sidosryhmille että EU:n
kansalaisille yleensäkin.[16]
Näin ollen EUCPN:ää on edelleen syytä kehittää. 4. EUCPN:n tuleva kehittäminen Seuraavassa annetaan suosituksia arvioinnissa
havaittujen heikkouksien korjaamiseksi. Näistä kaksi tuntuu olevan muita
tärkeämpiä: ensinnäkin on puututtava EUCPN:n näkyvyyteen[17] ja – tähän liittyen –
tarpeeseen mukauttaa EUCPN:n toiminta paremmin EU:n tasolla hyväksyttyihin
tavoitteisiin esimerkiksi luomalla synergioita muiden aloitteiden ja elinten
kanssa. Tämä edistäisi osaltaan keskittymistä tiettyihin rikollisuuden aloihin
ja taitotiedon kerryttämistä niillä ja mahdollistaisi näin lisäarvon syntymisen
vuorovaikutuksessa niin paikallistason kuin EU-tasonkin kanssa ja paikkaisi
siten myös näkyvyyden puutetta. 4.1. Mitä muutoksia EUCPN:ssä
olisi toteutettava? Ensinnäkin voitaisiin ryhtyä useisiin toimiin
EUCPN:n suorituskyvyn, vaikutuksen ja lisäarvon kasvattamiseksi. 1) EUCPN:n olisi mukautettava
järjestelmällisemmin tavoitteensa EU:n tasolla hyväksyttyihin tavoitteisiin,
mukaan luettuna sisäisen turvallisuuden strategiassa, EU:n
toimintapoliittisessa syklissä ja muissa jäsenvaltioiden tukemissa
turvallisuusasioihin liittyvissä aloitteissa määritellyt tavoitteet
(esimerkiksi EUCPN:n ja hallinnollista lähestymistapaa[18] koskevan yhteyshenkilöiden
epävirallisen verkoston välillä on ilmeisiä järjestäytyneen rikollisuuden[19] ehkäisyyn ja torjuntaan
liittyviä yhteyksiä, joita voisi olla hyödyllistä tarkastella lähemmin). 2) Edellä esitettyyn liittyen EUCPN:n
olisi vahvistettava rooliaan panoksen antamisessa EU:n ja jäsenvaltioiden
politiikan muotoiluun rikoksenehkäisyn alalla. Tällä hetkellä
EUCPN:n panos EU:n tasolla on edelleen vaatimaton. 3) Strategisemman lähestymistavan
omaksumista EUCPN:n toiminnan määrittelyyn ja sen roolin vahvistamiseen
panoksen antamisessa EU:n ja jäsenvaltioiden politiikan muotoiluun olisi
tuettava kehittämällä pidemmällä aikavälillä seurantakeskuksen kaltainen
valvontatapa[20].
Rikollisuuden torjumista EU:n tasolla koskevan tietopohjan parantaminen
olisi toteutettava ensisijaisesti käyttämällä saatavilla olevia (esim.
Europolin ja Eurostatin tuottamia) tietoja ja pyrkimällä välttämään
päällekkäisyydet olemassa olevien aloitteiden kanssa. 4) Tällaisten seurantatoimien
tukemiseksi EUCPN:n olisi jatkettava yhteistyötään[21] Eurostatin ja muiden kanssa
parempilaatuisen tilastotiedon saamiseksi EU:n käyttöön sekä päällekkäisyyksien
välttämiseksi mahdollisten käynnissä tai suunnitteilla olevien toimien kanssa. 5) EUCPN:n olisi kehitettävä
tuotoksiaan edelleen kasvattaakseen mahdollisuuksiaan vastata keskeisten
sidosryhmien tarpeisiin, sikäli kuin tarvittavat resurssit ovat käytettävissä.
EUCPN:n sihteeristöllä on tässä suhteessa tärkeä rooli. Myös jäsenvaltioita
olisi kannustettava osallistumaan EUCPN:n työskentelyyn aktiivisemmin
(esimerkiksi antamalla sille tietoja aiempaa säännöllisemmin tai ilmoittamalla
parhaista käytänteistä) ja parantamaan näin tuotosten laatua. 6) EUCPN:n olisi otettava keskeiseksi
tavoitteekseen tuottaa hyviä käytänteitä koskevaa materiaalia
rikoksentorjunta-alan alue- ja paikallistason toimijoille, myös
kysyntälähtöisesti. EUCPN:n valmius toimia näin edellyttää alan toimijoiden
EU-tason verkostoitumista sekä kykyä muuttaa tämän ja muiden toimien (esim.
Euroopan rikoksentorjuntakilpailu, ECPA) tulokset hyödylliseksi materiaaliksi. 7) EUCPN on tarkasteltavana olevan
jakson aikana tiivistänyt yhteyksiään lukuisiin muihin yksiköihin. Tässä
yhteydessä olisi annettava etusija Eurostatille, Euroopan poliisiakatemialle
CEPOLille (jonka avulla voidaan vahvistaa EUCPN:n valmiuksia saavuttaa alan
paikallistason toimijat) ja Europolille (joka voi auttaa tunnistamaan
järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan tulevat haasteet ja painopisteet). 8) EUCPN:n verkkosivujen sisältöä,
ulkonäköä ja helppokäyttöisyyttä olisi parannettava, mieluiten luomalla uusi
sivusto, sillä vaikuttaa siltä, ettei nykyistä sivustoa ole enää teknisesti
mahdollista sopeuttaa käyttäjien tarpeisiin. Toiseksi, vaikka vuonna 2009 tehdyllä
neuvoston päätöksellä tehdyt muutokset vahvistivat EUCPN:n organisaatiota
ja hallintoa, parannuksia voitaisiin tehdä edelleen monien toimien
avulla. 1) Vaihtuvien puheenjohtajien
kyvyssä johtaa EUCPN:ää on edelleen huomattavia tehokkuuseroja. Vaikka
puheenjohtajuuden vaihtuminen on tärkeää lähinnä siksi, että EU:n jäsenvaltiot
tuntisivat EUCPN:n omakseen, jäsenvaltioiden olisi sitouduttava myöntämään EUCPN:n
puheenjohtajuuteen riittävät resurssit. Sihteeristön olisi oltava tiiviisti
mukana tukemassa tavoitteiden suunnittelua ja toteuttamista. 2) Kansallisten edustajien (EUCPN:n
johtokunnan jäsenten) rooli, eritoten EUCPN:n esiintuomisessa omissa
maissaan, olisi myös määriteltävä yksityiskohtaisemmin. EU:hun viimeksi
kuluneiden kymmenen vuoden aikana liittyneiden jäsenvaltioiden edustajien pitää
edelleen omaksua lyhyessä ajassa paljon asioita rikoksentorjunnan
sisällyttämisestä omaan yleiseen turvallisuuspolitiikkaansa. EUCPN on niille
ennen kaikkea hyödyllinen tiedon ja inspiraation lähde. Useimmilla muilla
jäsenvaltioilla on pitkäaikainen kokemus rikoksentorjunnasta, ja jotkut niistä
myös jakavat sitä aktiivisesti. Tästä huolimatta EUCPN:n menestyksen kannalta
on ratkaisevaa, että kaikki kansalliset edustajat osallistuvat
aktiivisesti verkoston toimintaan sekä EUCPN:n johtokunnan kokousten aikana
että niiden ulkopuolella. 3) EUCPN:n johtokunnan tarkkailijoiden
roolia olisi selvennettävä seuraavien seikkojen osalta: a) kenelle
tarkkailijan asema myönnetään ja b) johtokunnan kokouksiin osallistumisen
vaikutus aseman säilymiseen. 4) EUCPN:n yhteyshenkilöiden roolia
olisi tarkistettava[22],
sillä niiden lisäarvosta EUCPN:n ja sen toiminnan edistämisessä ei ole juurikaan
todisteita, tai ainakin rooli olisi määriteltävä tarkemmin. Tämä voitaisiin
toteuttaa esimerkiksi varmistamalla, että kaikki jäsenvaltiot nimittävät
yhteyshenkilön, joiden olisi sitten muodostettava aktiivinen rikoksenehkäisyssä
toimivien tahojen verkosto, joka on kiinteästi yhteydessä EUCPN:n
työskentelyyn. Vaihtoehtoisesti EUCPN:n yhteyshenkilöistä voitaisiin luopua, ja
heidät voitaisiin korvata esimerkiksi tieteentekijöiden verkostolla, joka voisi
tapauskohtaisesti antaa EUCPN:n toimintaan tieteellisen panoksen. 5) Tutkimus on kaiken kaikkiaan
vahvistanut, että EUCPN:n sihteeristö tukee verkostoa menestyksekkäästi
huolimatta rajallisista voimavaroistaan (3 täyspäiväistä työntekijää).
Sihteeristön perustaminen on itse asiassa ollut todennäköisesti tärkein
rakennemuutos, jolla on parannettu verkoston kokonaistoimintaa. Vahvempi
sihteeristö olisi merkittävä voimavara kehitettäessä EUCPN:ää edelleen. 4.2. EUCPN vai Tukholman ohjelman
mukainen rikoksentorjunnan seurantakeskus? Vaikka olemassa ei ole selkeää EU-tason
seurantakeskuksen määritelmää, on yleisesti hyväksyttyä, että eurooppalaisten
seurantakeskusten (tai sen kaltaista toimintaa harjoittavien organisaatioiden)
yhteisiin keskeisiin tehtäviin ja toimiin kuuluvat ainakin seuraavat: 1. Kerätään, seurataan,
analysoidaan, tulkitaan ja jaetaan tiettyä politiikan alaa eri
jäsenvaltioissa koskevia tietoja säännöllisesti kaikille
asiaankuuluville tahoille yleiskuvan antamiseksi EU:lle ja sen jäsenvaltioille
näiden vastuualojen tilanteesta sekä suunnitelluista toimenpiteistä ja
toimista. 2. Tunnistetaan eri
jäsenvaltioiden uudet suuntaukset ja parhaat käytänteet, jotka usein
perustuvat yhteisiin keskeisiin indikaattoreihin, joiden avulla
jäsenvaltioiden vertailu on jossain määrin mahdollista. 3. Tuotetaan teknisiä
asiakirjoja, raportteja, tutkimuksia ja muita tuotteita, jotka on
erityisesti suunniteltu tiedon jakamiseen kohderyhmille, joita ovat mm.
päättäjät, tiedeyhteisöt, alan toimijat ja suuri yleisö. 4. Edistetään sidosryhmien
verkostoitumista ja tietojen ja kokemusten vaihtoa perustamalla työryhmiä
ja foorumeita ja/tai järjestämällä kokouksia. EUCPN:llä on toistaiseksi vain alkeellisia
seurantakeskuksen piirteitä. Edellä esitettyjen päätelmien ja suositusten
lisäksi ulkoisessa arvioinnissa tarkasteltiin myös monia yleisempiä EUCPN:n
kehitysvaihtoehtoja. Näihin kuuluvat mm. tilanteen säilyttäminen ennallaan,
EUCPN:n tehostaminen, rikoksentorjunnan eurooppalaisen seurantakeskuksen
perustaminen ja EUCPN:n hajottaminen. Vaihtoehto 1: Tilanteen säilyttäminen
ennallaan Tilanteen säilyttäminen ennallaan merkitsisi
sitä, että EUCPN pystyisi todennäköisesti jatkamaan toimintaansa varsin
tyydyttävällä tavalla. Tämä kuitenkin tarkoittaisi myös sitä, että havaittuja
puutteita ei pyrittäisi korjaamaan ja että EUCPN:n lisäarvoa ei hyödynnettäisi
täysimääräisesti, jolloin se ei voisi täysin vastata vuonna 2009 tehdyn
päätöksen taustalla oleviin odotuksiin. Tämä saattaisi johtaa siihen, että
keskeiset sidosryhmät menettäisivät kiinnostuksensa verkostoon, mikä uhkaisi
lopulta johtaa vaihtoehtoon 4 eli EUCPN:n hajottamiseen. Näistä ja muista
vaihtoehdossa 4 mainituista syistä vaihtoehtoa 1 ei suositella. Vaihtoehto 2: EUCPN + Tähän mennessä saavutetun edistyksen
vakiinnuttamiseksi ja jaksossa IV.1 esitettyjen suositusten mukaisen
asteittaisen jatkokehityksen mahdollistamiseksi EUCPN:n valmiuksia
vahvistettaisiin, jotta keskeisten sidosryhmien painopisteisiin voitaisiin
vastata vahvistetulla sihteeristöllä ja joukolla toimia, jotka kasvattavat
verkoston näkyvyyttä. Nämä parannukset olisi mahdollista saavuttaa
kaksinkertaistamalla verkoston tällä hetkellä hyvin vähäiset resurssit, ja
talousarvio säilyisi silti suhteellisen pienenä vastaaviin verkostoihin
verrattuna. Lisäkustannuksiin voisi sisältyä i) sihteeristön laajentaminen
(arviolta 180 000 euroa 2 lisähenkilöstä x 2 vuotta = 360 000
euroa), ii) verkkosivujen kehittäminen ja ylläpito (150 000 euroa 2
vuodessa) ja iii) yhteyshenkilöiden roolin/verkostoitumisen tehostaminen tai
vaihtoehtoisesti tieteentekijöiden verkoston perustaminen (esim. 2 kokousta
vuodessa x 2 = 100 000 euroa). EUCPN:lle aiheutuvat kokonaiskustannukset
olisivat noin 600 000 euroa vuodessa eli 1,2 miljoonaa euroa kahdessa
vuodessa, mitä tulisi verrata nykyiseen rahoitukseen (noin 300 000[23] euroa vuodessa). Vaihtoehto 3: Rikoksentorjunnan
eurooppalainen seurantakeskus Kattavan seurantakeskuksen perustaminen
tehostaisi EUCPN:n valmiuksia seurata ja analysoida rikoksentorjunnan
suuntauksia. Vaikka tämäntyyppinen tieto onkin olennaista kansallisen tason sidosryhmille,
alue- ja paikallistasolla ollaan ennen kaikkea kiinnostuneita oppimaan hyvistä
käytänteistä ja muista EUCPN:n tällä hetkellä tuottamista erilaisista
tuotoksista. Seurantakeskuksen lisäarvon arvioinnissa on myös otettava huomioon
siitä aiheutuvat kustannukset, jotka olisivat huomattavasti suuremmat kuin
vaihtoehdossa 2. Vaihtoehdon 2 kustannuksiin (2,1 miljoonaa euroa) verrattuna
tarvittavaan lisärahoitukseen saattaisi sisältyä i) vielä 2 lisähenkilöä
sihteeristöön helpottamaan tiedon keruun ja analysoinnin koordinointia
seurantakeskuksessa (180 000 euroa x 2 vuotta = 360 000 euroa) ja
ii) yhteyshenkilöille myönnettävät tiedonkeruuavustukset (keskimäärin
25 000 euroa vuodessa jäsenvaltiota kohden x 2 vuotta = 1,4 miljoonaa
euroa). Kokonaiskustannukset olisivat noin 3 miljoonaa euroa kahden vuoden
ajalta. Myös riskit ovat korkeampia johtuen suhteellisen korkeista
kustannuksista sekä siitä, että painopisteen siirtäminen ei ole välttämättä
yhtä hyödyllistä kaikkien sidosryhmien kannalta. Vaihtoehto 4: EUCPN:n hajottaminen EUCPN:n hajottamista kannattavat erittäin
harvat. EUCPN:n katsotaan yleisesti tuottavan jäsenvaltioille alati enemmän
etuja, erityisesti vuonna 2009 tehdyn neuvoston päätöksen jälkeen. Verkoston
hajottaminen vähentäisi EU:n ja jäsenvaltioiden kykyä edistää rikoksentorjuntaa
ja vaikeuttaisi jäsenvaltioiden ja muiden keskeisten sidosryhmien sitouttamista
innovatiivisten ja älykkäiden rikoksentorjuntatapojen valmisteluun ja
täytäntöönpanoon perinteisten lainvalvontatoimien tukena. Hajottamisesta
kärsisivät eniten ne jäsenvaltiot, joissa rikoksentorjuntapolitiikat ovat vielä
lapsenkengissä. Kun otetaan huomioon, että perusteet EU-tason yhteistyölle
rikoksentorjunnassa ovat edelleen vahvat, hajottaminen ei olisi järkevää
sidosryhmien tarpeiden kannalta. Kun lisäksi huomioidaan EUCPN:n toiminnan
suhteellisen matalat kustannukset, hajottamisesta syntyvät säästöt olisivat
vaatimattomia. 5. Loppuhuomautukset EUCPN on osoittautunut yhä hyödyllisemmäksi
välineeksi tuettaessa EU:n ja kansallisen tason poliittisia päättäjiä, ja sillä
on myös huomattavasti potentiaalia luoda lisäarvoa paikallistasolla. EUCPN on
parantanut tulostaan jatkuvasti, joten komissio on vakuuttunut siitä, että se
mukautuu jatkossakin uusiin haasteisiin vastaamiseksi. Jaksossa 4.2 esitetyistä syistä sekä kahden
viime vuoden aikana saavutetun myönteisen kehityksen (jos huomioon otetaan
jakson 4.1 suositukset) johdosta komissio katsoo, että EUCPN:ään perustuvan tai
sitä täydentävän rikoksentorjunnan seurantakeskuksen perustaminen ei ole
tällä hetkellä kiireellistä eikä poliittisesti tai taloudellisesti
suotavaa lyhyellä aikavälillä. EUCPN:n tehostaminen (”EUCPN +”),
erityisesti kasvattamalla sihteeristön voimavaroja, on näin ollen parempi
vaihtoehto, sillä EUCPN voisi sen ansiosta keskittyä
vakiinnuttamaan tähän mennessä saavutettua kehitystä ja parantamaan
toimintaansa edelleen jaksossa IV ja ulkoisessa arvioinnissa annettujen
suositusten mukaisesti. Erityisesti on tarpeen panostaa verkoston toimien
näkyvyyden kasvattamiseen sekä siihen, että niistä tiedotetaan sidosryhmille
ennakoivasti. EUCPN:llä on alkeellisia seurantakeskuksen piirteitä, joita se
voisi ajan mittaan kehittää ja vahvistaa. Tätä työtä on jo aloiteltu nykyisen
ISEC-ohjelmasta rahoitettavan avustussopimuksen puitteissa. EUCPN:n asteittaisen kehittämisen
kustannuksiksi arvioidaan noin 1,2 miljoonaa euroa kahden vuoden ajalta
alkaen siitä, kun nykyinen toimikohtainen avustus päättyy (vuoden 2014
puolivälissä). Jäsenvaltiot voivat päättää rahoittaa EUCPN:n itse, tai
vaihtoehtoisesti ne voivat hakea ISEC-ohjelmasta yhteisrahoitusta
(toimikohtainen avustus). Riippumatta siitä, anotaanko ISEC-ohjelmasta
rahoitusta, EUCPN:n tuleva kehittäminen olisi nivottava siihen, että kaikki
EU:n jäsenvaltiot sitoutuvat nykyistä vahvemmin tukemaan EUCPN:n työskentelyä
aktiivisesti. Komissio katsoo,
että olisi perustettava EUCPN:n johtokunnan jäsenistä muodostuva ja
sihteeristön tukema työryhmä, joka tarkastelisi tämän kertomuksen IV jaksossa
sekä ulkoisessa arvioinnissa annettuja suosituksia. Komissio suosittelee arvioimaan EUCPN:n kolmen
seuraavan vuoden (2013–2015) työskentelyä uudelleen vuonna 2016. Tuolloin
voitaisiin harkita uudelleen rikoksentorjunnan seurantakeskuksen perustamisen
hyödyllisyyttä. Komissio toivoo tähän kertomukseen perustuvaa keskustelua
EUCPN:n tulevasta kehittämisestä erityisesti EU:n muiden toimielinten ja
jäsenvaltioiden kanssa. [1] Lissabonin
sopimuksen 2 artiklassa todetaan seuraavaa: ”Unionin päämääränä on edistää
rauhaa, omia arvojaan ja kansojensa hyvinvointia. Unioni tarjoaa
kansalaisilleen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, jolla ei ole
sisärajoja ja jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus, toteuttaen samalla
ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia, turvapaikkaa, maahanmuuttoa sekä
rikollisuuden ehkäisyä ja torjuntaa koskevat aiheelliset toimenpiteet.”
http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2007:306:FULL:FI:PDF. [2] Esimerkkeinä
voidaan mainita väkivallan kustannukset (Corso, Mercy, Simon, Finkelstein &
Miller, 2007) ja seksuaalisen väkivallan kustannukset (Miller, Taylor &
Sheppard, 2007), alkoholiin liittyvien rikosten kustannukset (Miller, Levy,
Cohen & Cox, 2006; Miller, Levy, Spicer & Taylor, 2006), rikollisuuden
pelon synnyttämät kustannukset (Dolan & Peasgood, 2007), rikosten
kustannukset tietyissä osavaltioissa (Aos et al., 2001), ja mielenterveyshoidon
kustannukset (Cohen & Miller, 1998). [3] YHDISTYNEIDEN
KANSAKUNTIEN RIKOS- JA OIKEUSASIOIDEN TIEDOTUSVERKKO, YK:n
rikoksentorjuntayksikkö, Yhdistyneiden kansakuntien huumausaine- ja
kriminaalipolitiikan toimisto (http://www.uncjin.org/index.html). [4] Neuvoston
päätöksen 6 artiklan mukaan yhteyshenkilöt tukevat kansallisia edustajia rikoksentorjuntaan
liittyvän kansallisen tiedon ja asiantuntemuksen vaihtamisessa verkostossa. [5] Tarkkailijoita
on tällä hetkellä viisi, ja he edustavat Kroatiaa, EU:n virastoja (Europol,
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus), Euroopan
komissiota ja neuvoston pääsihteeristöä. Tarkkailijat voivat osallistua EUCPN:n
johtokunnan toimintaan, mutta heillä ei ole äänioikeutta. [6] Rikosten
ennaltaehkäisyä ja torjuntaa koskeva Euroopan komission rahoitustukiohjelma, http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/rahoitus/rahoitus/security-and-safeguarding-liberties/prevention-of-and-fight-against-crime/index_en.htm. [7] Arvioinnin
toteutti konsulttiyritys Centre for Strategy & Evaluation Services (CSES),
ja se on luettavissa sisäasioiden pääosaston internetsivuilla osoitteessa http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/organized-crime-and-human-trafficking/crime-prevention/index_en.htm. [8] CSES:n
vuosina 2008–2009 toteuttama EUCPN:n arviointi, http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/organized-crime-and-human-trafficking/crime-prevention/docs/evaluation_of_eucpn_final_report_(cses_11_03_09).pdf. [9] Euroopan
unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2
artiklassa säädetään seuraavaa: ”pitää yllä ja kehittää unionia vapauteen, turvallisuuteen
ja oikeuteen perustuvana alueena, jossa henkilöiden vapaa liikkuvuus taataan
toteuttamalla samalla ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia, turvapaikkaa,
maahanmuuttoa sekä rikollisuuden ehkäisyä ja torjuntaa koskevat
aiheelliset toimenpiteet”. 29 artiklan toisessa kohdassa säädetään
seuraavaa: ”... ehkäisemällä ja torjumalla
järjestäytynyttä tai muuta rikollisuutta, erityisesti terrorismia, ihmiskauppaa
ja lapsiin kohdistuvia rikoksia, laitonta huumausainekauppaa ja laitonta
asekauppaa, lahjontaa ja petoksia”, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/fi/oj/2006/ce321/ce32120061229fi00010331.pdf. [10] Erityisiä
rikollisuuden torjuntaa koskevia säännöksiä on sisällytetty ihmiskaupan
ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta 5 päivänä
huhtikuuta 2011 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin
2011/36/EU (18 artikla) ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön ja seksuaalisen
riiston sekä lapsipornografian torjumisesta annettuun direktiiviin 2011/93/EU
(23 artikla). Yksi ihmiskaupan hävittämiseen tähtäävän,
vuosia 2012–2016 koskevan EU:n strategian ensisijaisista tavoitteista on
ihmiskaupan ehkäiseminen (ensisijainen tavoite B). [11] Liikkuvien
(kiertävien) rikollisryhmien tekemät rikokset ovat hyvä esimerkki
järjestäytyneen ja massarikollisuuden eron hämärtymisestä. Näihin rikoksiin
kuuluvat mm. myymälä-, metalli-, rahti- ja taskuvarkaudet sekä asuntomurrot. [12] Useimmissa EU:n jäsenvaltioissa rikollisuuden
määrä on vähentynyt jatkuvasti noin vuosista 2002–2003 lähtien, vaikkakin
suuntaus on joissain jäsenvaltioissa (Luxemburg, Portugali, Romania, Ruotsi,
Suomi ja Tanska) ollut nousujohteinen. Kokonaisrikollisuuden vähentyminen on
ollut huomattavinta Kreikassa, Kyproksessa, Maltassa, Puolassa ja Yhdistyneessä
kuningaskunnassa. Jopa viimeaikaiset luvut osoittavat, että rikollisuus on
Yhdistyneessä kuningaskunnassa vähentynyt edelleen 4,2 prosenttia
maaliskuun 2011 ja maaliskuun 2012 välillä (poliisin tietoon tulleet rikokset Englannissa ja
Walesissa). Kirjattujen rikosten kokonaismäärä väheni edelliseen
vuoteen verrattuna yhdeksässä kymmenestä pääasiallisesta rikostyypistä, ja
vahingontekojen määrä väheni lähes 10 prosenttia (lähde: Yhdistyneen
kuningaskunnan poliisivoimien taulukot). Näiden yleisten
suuntausten taustalla on kuitenkin huomattavia eroja rikollisuuden eri muotojen
kehityksessä. Vuosista 2006–2007 lähtien poliisi on kirjannut useissa
jäsenvaltioissa aiempaa enemmän rikoksia, erityisesti asuntomurtojen ja huumekaupan alalla. Toisaalta kirjatuista rikoksista
eniten vähenivät moottoriajoneuvojen varkaudet, ja toiseksi ja kolmanneksi
eniten väkivaltarikokset ja ryöstöt (lähde: Eurostat – Statistics in Focus:
Crime and Criminal Justice, http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_OFFPUB/KS-SF-12-006/EN/KS-SF-12-006-EN.PDF). [13] Ks.
tiedotusvälineiden raportointi Kreikasta (www.balkanalysis.com/greece/2011/05/15/organized-crime-in-greece-statistics-trends-and-police-countermeasures-in-2011-2/).
[14] Ks. myös
järjestäytynyttä rikollisuutta koskeva uhkakuva-arvio (OCTA) 2011, s. 6:
Viimeaikaisen maailmanlaajuisen talouskriisin ja siihen liittyvien
taloudellisten rajoitteiden myötä yhteisöt suvaitsevat paremmin laittomia
hyödykkeitä ja erityisesti tuoteväärennöksiä. [15] Yhdeksän
kymmenestä eurooppalaisesta pitää järjestäytynyttä rikollisuutta merkittävän
uhkana EU:n turvallisuudelle, ks. Eurobarometri 371(2011), s. 28. [16] Keskeisille
sidosryhmille arviointia varten tehdyssä kyselyssä lähes kaksi kolmasosaa (65,2
prosenttia) vastaajista piti EU-tason yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä
rikoksentorjunnan edistämiseksi joko erittäin tai melko tärkeänä. Tämä
vahvistaa Erityiseurobarometrissa nro 380 Awareness of Home Affairs
julkaistun raportin (kesäkuu 2012) tulokset (s. 51–60), joiden mukaan yhdeksän
kymmenestä eurooppalaisesta (91 prosenttia) katsoi, että EU:n toimielinten ja
yksittäisten jäsenvaltioiden hallitusten olisi toimittava entistä tiiviimmässä
yhteistyössä terrorismin ja rikollisuuden torjumiseksi. [17] Kyselyn
kaiken kaikkiaan alhainen vastausprosentti sekä ”en tiedä” -vastausten suuri
määrä ovat vain kaksi esimerkkiä siitä, että EUCPN:ää ja sen toimintaa ei vielä
juurikaan tunneta. [18] Niin
kutsuttua hallinnollista lähestymistapaa järjestäytyneen rikollisuuden
torjuntaan voidaan kuvailla parhaiten hallinnollisen tason välineiden
yhdistelmänä, jolla pyritään estämään järjestäytyneen rikollisuuden
soluttautuminen julkiselle sektorille, talouteen tai julkishallinnon keskeisiin
osiin. Marraskuussa 2010 hyväksytyt neuvoston päätelmät liikkuvien (kiertävien)
rikollisryhmien tekemien rikosten torjunnasta sisältävät määräyksiä
hallinnollista lähestymistapaa koskevan yhteyspisteiden epävirallisen verkoston
perustamisesta. http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/jha/118169.pdf.
Verkosto perustettiin vuonna 2011, mutta sillä ei ole sihteeristöä. [19] EUCPN:stä
annetun neuvoston päätöksen (2 artiklan 2 kohta) mukaan EUCPN:n toimialaan
kuuluvat ”kaikki toimenpiteet, joiden tarkoituksena on suoraan tai
välillisesti vähentää rikollisuutta ja kansalaisten kokemaa turvattomuuden
tunnetta…”. Samoin EUCPN:n monivuotisessa strategiassa todetaan, että
EUCPN:n olisi osallistuttava rikoksenehkäisyyn sovellettavan monialaisen ja
ennakoivan lähestymistavan edistämiseen. Tehokkuutta ja kestävyyttä silmällä
pitäen EUCPN:n ja verkoston välillä olisi oltava enemmän synergiaa
mahdollisesti myös organisatorisesta näkökulmasta. [20] Tähän voisi
sisältyä esimerkiksi ymmärryksen kasvattaminen rikollisuuden suuntauksista
EU-tasolla ja jäsenvaltioissa, katsauksen laatiminen jäsenvaltioiden
institutionaalisista rikoksenehkäisyrakenteista, ‑strategioista ja
-politiikoista (osa näistä tiedoista on jo saatavilla) sekä mahdollisuuksien
rajoissa arvioinnin toteuttaminen rikoksenehkäisytoimien vaikutuksesta
erityyppiseen rikolliseen toimintaan. [21] EUCPN ja
Eurostat ovat kumpikin mukana asiantuntijaryhmässä, joka auttaa komissiota
rikollisuutta koskevan, vuosiksi 2011–2015 laaditun tilastollisen
toimintasuunnitelman (COM(2011) 713 final) täytäntöönpanossa. [22] Ks. alaviite
4 niiden roolista neuvoston päätöksen mukaan. [23] Kolmen vuoden
jakson kattava 845 000 euron toimikohtainen avustus edellyttää EU:n
jäsenvaltioilta 5 prosentin yhteisrahoitusta.