KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 37 artiklan 3 kohdan mukaisesta vesi- tai ilma-aluksessa taikka junassa tai linja-autossa matkustaville luovutettavien tavaroiden tai suoritettavien palvelujen, mukaan lukien ravintolapalvelut, verotuspaikasta /* COM/2012/0605 final */
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE yhteisestä
arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston
direktiivin 2006/112/EY 37 artiklan 3 kohdan mukaisesta vesi- tai
ilma-aluksessa taikka junassa tai linja-autossa matkustaville luovutettavien
tavaroiden tai suoritettavien palvelujen, mukaan lukien ravintolapalvelut,
verotuspaikasta SISÄLLYSLUETTELO 1........... Kertomuksen tausta ja soveltamisala............................................................................... 3 2........... Kuvaus kulkuneuvoissa luovutettavia
tavaroita ja suoritettavia palveluja koskevista säännöistä 3 2.1........ Kulkuneuvoissa luovutettavia
tavaroita ja suoritettavia palveluja koskevien erityissääntöjen tarpeellisuus 3 2.2........ Luovutus-/suorituspaikka................................................................................................ 4 2.3........ Kulkuneuvoissa tapahtuville
luovutuksille/suorituksille myönnettävät verovapautukset........ 5 3........... Tärkeimmät havaitut ongelmat......................................................................................... 5 3.1........ Tiettyjen käsitteiden täytäntöönpano
ja tulkinta................................................................ 5 3.1.1..... Yhteisössä suoritettavan
henkilökuljetuksen ”yhteisön osuutta” koskeva käsite.................. 6 3.1.2..... ”Pysähtymisten” kohtelu.................................................................................................. 6 3.1.3..... ”Kulkuneuvossa tapahtuva kulutus” ja
”ravintola- ja ateriapalvelut”................................... 6 3.2........ Muut palvelut kuin ateria- ja
ravintolapalvelut................................................................... 7 3.3........ Verovapautusten soveltamisala........................................................................................ 7 3.4........ Sidosryhmien
esille ottamat erityiskysymykset.................................................................. 8 3.5........ Risteilyaluksilla
tapahtuvat luovutukset/suoritukset............................................................ 8 4........... Miten tästä
eteenpäin?.................................................................................................... 9 1. Kertomuksen tausta ja
soveltamisala Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28
päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY[1], jäljempänä ’alv-direktiivi’,
37 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissio antaa neuvostolle mahdollisimman
pian kertomuksen, johon tarvittaessa liittyvät aiheelliset ehdotukset vesi- tai
ilma-aluksessa taikka junassa kulutettaviksi tarkoitettujen tavaroiden
luovutusten sekä näissä kulkuneuvoissa matkustaville tarjottavien palvelujen,
mukaan lukien ravintolapalvelut, suoritusten verotuspaikasta. Helmikuun 12 päivänä 2008 annetun neuvoston
direktiivin 2008/8/EY[2]
(jolla muutettiin alv-direktiiviä erityisesti palvelujen suorituspaikkaa
koskevien sääntöjen osalta) mukana oli seuraava pöytäkirjaan merkitty lausuma: ”Neuvosto
ja komissio ovat yhtä mieltä siitä, että tämä ehdotus ei vaikuta direktiivin
2006/112/EY 37 artiklassa säädettyyn vesi- tai ilma-aluksessa taikka junassa
kulutusta varten tapahtuvien tavaroiden luovutusten sekä näissä kulkuneuvoissa
matkustaville tarjottavien palvelujen, mukaan lukien ravintolapalvelujen,
suoritusten verotuspaikan uudelleentarkasteluun. Uudelleentarkasteluvelvoite
kattaa nimenomaisesti myös vesialuksilla (risteilyalukset mukaan lukien)
suoritettavat palvelut, ja se ulotetaan lisäksi koskemaan direktiivin
2006/112/EY 57 artiklassa säädettyä uutta suorituspaikan määrittelyä koskevaa
sääntöä.” Tässä kertomuksessa keskitytään vesi- tai
ilma-aluksessa taikka junassa kulutusta varten luovutettavien tavaroiden
verotuspaikkaan ja näissä kulkuneuvoissa matkustaville suoritettavien
palvelujen, mukaan lukien ravintolapalvelut, verotuspaikkaan. Jotta tästä
markkinalohkosta saataisiin kokonaiskuva, kertomuksessa käsitellään muitakin
kysymyksiä, kuten näissä kulkuneuvoissa luovutettavien noutotuotteiden
kohtelua, linja-autoissa luovutettavia tavaroita ja suoritettavia palveluja
sekä alalla tällä hetkellä myönnettäviä poikkeuksia. Tätä kertomusta laatiessaan komissio pyrki
monin tavoin saamaan mahdollisimman kattavan käsityksen alan tilanteesta.
Alalla toimivia yrityksiä pyydettiin arvioimaan nykyistä tilannetta ja niiden
kohtaamia ongelmia sekä ehdottamaan mahdollisia ratkaisuja. Jäsenvaltioita
pyydettiin puolestaan ilmoittamaan harjoittamistaan käytännöistä ja siitä, mitä
ne odottavat tältä alalta tulevaisuudessa. Lisäksi ulkopuolinen toimeksisaaja
teki asiantuntijatutkimuksen[3],
jäljempänä ”asiantuntijatutkimus”, joka julkaistaan yhdessä tämän kertomuksen
kanssa. 2. Kuvaus kulkuneuvoissa
luovutettavia tavaroita ja suoritettavia palveluja koskevista säännöistä 2.1. Kulkuneuvoissa
luovutettavia tavaroita ja suoritettavia palveluja koskevien erityissääntöjen
tarpeellisuus Tavaraluovutusten ja palvelusuoritusten luonne
on sama riippumatta siitä, tapahtuvatko ne kulkuneuvossa vai eivät.
Kulkuneuvoissa luovutettavien tavaroiden ja suoritettavien palvelujen fyysinen
luovutus-/suorituspaikka kuitenkin vaihtelee, sillä luovutus/suoritus tapahtuu
”alustalla”, joka tavallisesti liikkuu paikasta toiseen. Toisin sanoen
tavaroita ja palveluja ei kuljeteta luovutusta/suoritusta varten, vaan ne
luovutetaan/suoritetaan kulkuneuvon ollessa liikkeessä. Kulkuneuvoissa tapahtuvien
luovutusten/suoritusten erityisolosuhteiden vuoksi on sovellettava
erityissääntöjä. Tarkoituksena on varmistaa mahdollisimman tarkasti, että
verotus tapahtuu kulutuspaikassa. Näiden sääntöjen soveltamista ei kuitenkaan
saa tehdä liian monimutkaiseksi. Erityissäännöt ovat perusteltuja, mutta olisi
kuitenkin korostettava, että vaikka kulkuneuvoissa EU:n alueella tapahtuvissa
luovutuksissa/suorituksissa ovat kyseessä erityisolosuhteet, tosiasiallinen
kulutus tapahtuu kuitenkin EU:n alueella. Periaatteellisista syistä niitä olisi
kohdeltava verotuksellisesti samalla tavalla kuin muualla EU:ssa tapahtuvia
samanlaisia luovutuksia/suorituksia. 2.2. Luovutus-/suorituspaikka Alv-direktiivin 37 artiklan 1 kohdan ja 57
artiklan 1 kohdan mukaan vesi- tai ilma-aluksessa taikka junassa luovutettavien
tavaroiden luovutuspaikka ja siellä suoritettavien ateria- ja
ravintolapalvelujen suorituspaikka on ”yhteisössä suoritetun
matkustajakuljetuksen osuuden aikana” matkustajakuljetuksen lähtöpaikka. Alv-direktiivin 37 artiklan 2 kohdassa ja 57
artiklan 2 kohdassa ilmaisulla ”osuus”, jäljempänä ”yhteisön osuus”,
tarkoitetaan ”sitä kuljetuksen osuutta, joka suoritetaan
matkustajakuljetuksen lähtöpaikan ja saapumispaikan välillä pysähtymättä
yhteisön ulkopuolella.”. Ilmaisulla ”lähtöpaikka” tarkoitetaan ”ensimmäistä
yhteisössä sijaitsevaa, mahdollisesti yhteisön alueen ulkopuolella tapahtuvan
pysähdyksen jälkeistä matkustajien kulkuneuvoon ottamispaikkaa.” Ilmaisulla
”saapumispaikka” tarkoitetaan ”viimeistä yhteisössä sijaitsevaa,
mahdollisesti yhteisön ulkopuolella tapahtuvaa pysähdystä edeltävää paikkaa,
jossa yhteisössä kulkuneuvoon otetut matkustajat poistuvat kulkuneuvosta.”
Tämä tarkoittaa, että kulkuneuvon matka EU:n rajan ja ensimmäisen yhteisössä
sijaitsevan matkustajien kulkuneuvon ottamispaikan välillä tapahtuu ”yhteisön
osuuden” ulkopuolella. Tilanne on sama silloin, kun kyseessä on matka viimeisen
yhteisössä sijaitsevan paikan, jossa matkustajat poistuvat kulkuneuvosta, ja
EU:n rajan välillä. Ilmaisulla ”pysähtyminen” tarkoitetaan
pysähdystä paikassa, jossa matkustajat eivät nouse kulkuneuvoon eivätkä poistu
siitä[4]. Alv-direktiivin 37 artiklan 1 ja 2 kohtaa
sovelletaan kaikkiin vesi- tai ilma-aluksissa taikka junissa yhteisön osuuden
aikana luovutettaviin tavaroihin riippumatta siitä, onko ne tarkoitettu
kulutettaviksi kulkuneuvossa vai eivät. Alv-direktiivin 57 artiklaa sovelletaan
vain ravintola- ja ateriapalveluihin, jotka suoritetaan tosiasiallisesti vesi-
tai ilma-aluksilla taikka junissa. Muissa kuljetusneuvoissa suoritettavista
palveluista ei ole annettu erityisiä sääntöjä. Kulkuneuvossa yhteisön osuuden ulkopuolella
luovutettaviin tavaroihin sovelletaan alv-direktiivin 31 artiklaa. Siinä
säädetään, että jos tavaraa ei lähetetä tai kuljeteta, luovutuspaikkana pidetään
paikkaa, jossa tavara on luovutushetkellä. Kyseistä artiklaa sovelletaan
myös silloin, kun tavarat luovutetaan muissa kulkuneuvoissa, kuten
linja-autoissa. Kulkuneuvossa yhteisön osuuden ulkopuolella
suoritettaviin ateria- ja ravintolapalveluihin sovelletaan alv-direktiivin 55
artiklaa. Siinä säädetään, että ”muiden ravintola- ja ateriapalvelujen kuin
sellaisten, jotka tosiasiallisesti suoritetaan vesialuksilla, ilma-aluksilla
tai junissa yhteisössä suoritetun matkustajakuljetuksen osuuden aikana, suorituspaikka
on paikka, jossa palvelut tosiasiallisesti suoritetaan.” 2.3. Kulkuneuvoissa
tapahtuville luovutuksille/suorituksille myönnettävät verovapautukset Alv-direktiivin 37 artiklan 3 kohdassa
säädetään, että ”siihen asti kun (…) ehdotukset hyväksytään, jäsenvaltiot
voivat myöntää tai jatkaa vapautuksia, jotka oikeuttavat edeltävässä vaiheessa
maksetun arvonlisäveron vähentämiseen, (…) kulkuneuvossa kulutettaviksi
tarkoitettujen tavaroiden luovutuksille”, silloin kun kyseessä ovat vesi-
tai ilma-aluksissa taikka junissa yhteisön osuuden aikana luovutetut tavarat. Tämän säännöksen mukaisesti verosta voidaan
vapauttaa ainoastaan tavarat, jotka luovutetaan kulutettaviksi kulkuneuvossa.
Sitä ei sovelleta tavaroihin, jotka matkustajat ottavat mukaan kulkuneuvosta
poistuessaan, eikä muissa kulkuneuvoissa, kuten linja-autoissa, tapahtuviin
luovutuksiin, joten niille ei voida myöntää verovapautusta. Verovapautusta ei myönnetä kulkuneuvoissa
kulutettaviksi tarkoitetuille palveluille, kuten ateria- ja ravintolapalveluille.
Alv-direktiivin 371 artiklassa ja liitteessä X olevan B osan 10 kohdassa
säädetään kuitenkin, että jäsenvaltiot voivat edelleen vapauttaa verosta ”henkilökuljetukset
ja matkustajien mukanaan kuljettamien tavaroiden, kuten matkatavaroiden tai moottoriajoneuvojen,
kuljetukset tai henkilökuljetukseen liittyvien palvelujen suoritukset
siltä osin kuin kyseisten henkilöiden kuljetus on vapautettu verosta.” Tämä
on tilanteen jatkumista koskeva säännös, jonka soveltamista voidaan jatkaa
siihen asti, kun lopulliset järjestelyt on hyväksytty. Sitä saavat soveltaa
ainoastaan ne jäsenvaltiot, jotka sovelsivat tällaista säännöstä 1. tammikuuta
1978 tai jotka liittyivät unioniin mainitun päivämäärän jälkeen ja saivat
liittyessään erityispoikkeuksen (ks. 375–390 b artikla). Vaikka
verovapautuksen myöntämistä myös ateria- ja ravintolapalveluille voitaisiin
puoltaa tilanteen jatkumista koskevan säännöksen nojalla, risteilyillä
suoritettavia kampaamopalvelujen kaltaisia muita palveluja ei voida pitää
”henkilökuljetukseen liittyvinä palveluina”. 3. Tärkeimmät havaitut
ongelmat Yksi merkittävimmistä havaituista ongelmista
on soveltamisen kirjavuus eri jäsenvaltioissa. On selvää, että eri jäsenvaltiot
myöntävät verovapautuksia eri tavalla ja että tiettyjä sääntöjä ei noudateta
kokonaisuudessaan tai ne tulkitaan eri tavalla. Asiantuntijatutkimuksessa
mainitaan sidosryhmien esille tuomia käytännön ongelmia.[5] Soveltamisen kirjavuus on
tärkein monimutkaisuutta aiheuttava tekijä, joka lisää yrityksille syntyviä
hallinnollisia rasituksia. Jos verovapautuksia ei yhdenmukaisteta, myös
kilpailu voi vääristyä. 3.1. Tiettyjen
käsitteiden täytäntöönpano ja tulkinta Eräät alv-direktiivin 37 ja 57 direktiivin
käsitteet on koettu ongelmallisiksi. Vahvistetuista määritelmistä huolimatta
tietyt jäsenvaltiot soveltavat näitä käsitteitä eri tavalla. Näyttää siltä,
että tämä koskee ennen kaikkea kansainvälistä liikennettä harjoittavia vesi- ja
ilma-aluksia. Näyttää erityisesti siltä, että joissakin
tilanteissa 37 ja 57 artiklan kansalliset täytäntöönpanosäännökset eivät kata
kaikkia kolmea kulkuneuvoa (vesialukset, ilma-alukset ja junat). Linja-autojen osalta säännökset ovat kaikissa
jäsenvaltioissa moitteettomat. Epäilyjä esiintyy kuitenkin siitä, sovelletaanko
niitä käytännössä moitteettomasti ja miten niitä voidaan valvoa. 3.1.1. Yhteisössä
suoritettavan henkilökuljetuksen ”yhteisön osuutta” koskeva käsite Ainakin kolmessa jäsenvaltiossa yhteisön
osuutta ei ole määritelty selkeästi[6].
Yleensä tietyt määritelmän osat puuttuvat. Esim. lähtö- ja/tai saapumispaikkaa
ei ole määritelty tai käytetty määritelmä on vain osittainen. Yhdessä
jäsenvaltiossa yhteisön osuutta ei ole määritelty ollenkaan. Kulkuneuvoissa luovutettavat tavarat ja
suoritettavat palvelut verotetaan viidessä jäsenvaltiossa eri tavalla siltä
osin, kuin kuljetus tapahtuu kyseisen maan alueen ulkopuolella, ottamatta
huomioon, missä (yhteisön osuudella vai sen ulkopuolella) ne olisi pitänyt
sääntöjen mukaan verottaa[7].
Neuvoston täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o
282/2011[8],
jäljempänä ”alv-täytäntöönpanoasetus”, tilannetta selkeytetään jossakin määrin,
mutta tällaiset erot aiheuttavat edelleen monimutkaisuutta ja mahdollistavat
väärät tulkinnat ja epäjohdonmukaisuudet. 3.1.2. ”Pysähtymisten”
kohtelu Jäsenvaltioiden välillä on havaittu
poikkeavuuksia sen suhteen, miten ne tulkitsevat pysähtymiset EU:ssa
sijaitsevassa ensimmäisessä paikassa, jossa matkustajat nousevat kulkuneuvoon,
ja pysähtymiset EU:ssa sijaitsevassa viimeisessä paikassa, jossa matkustajat
poistuvat kulkuneuvosta. Ainakin kymmenessä jäsenvaltiossa tulkinta vaikuttaa
epäasianmukaiselta[9].
Asiantuntijatutkimuksen mukaan eräät jäsenvaltiot katsovat, että kun
matkustajat voivat poistua kulkuneuvosta käydäkseen jossakin paikassa ja
palaavat tämän jälkeen takaisin kulkuneuvoon jatkaakseen matkaansa, kyseessä on
matkustajien poistuminen kulkuneuvosta ja matkustajien nouseminen kulkuneuvoon.
Näin tehdään erityisesti risteilyalalla. Jos uusia matkustajia ei voi nousta
kulkuneuvoon eikä yksikään matkustaja voi poistua pysyvästi kulkuneuvosta, ei
pitäisi katsoa, että kyseessä on kulkuneuvoon nouseminen tai kulkuneuvosta
poistuminen. Tällaisia tilanteita olisi sen sijaan pidettävä pysähtymisinä. Jos
ensimmäistä paikkaa jossa matkustajia nousee kulkuneuvoon, tai viimeistä paikkaa,
jossa matkustajat poistuvat kulkuneuvosta, pidettäisiin pysähtymisenä,
vaikeuksia voisi syntyä siitä, että useampi kuin yksi jäsenvaltio haluaisi
verottaa samaa luovutusta/suoritusta, koska yhteisön osuus tulkitaan eri
tavalla. Lisäksi ennakoimattomat pysähtymiset voisivat
aiheuttaa edellä mainitun kaltaisia vaikeuksia. Asiantuntijatutkimuksessa ei
kuitenkaan puututa tähän kohtaan. 3.1.3. ”Kulkuneuvossa
tapahtuva kulutus” ja ”ravintola- ja ateriapalvelut” Asiantuntijatutkimuksessa havaittiin tiettyjä
ongelmia näiden käsitteiden tulkinnassa. Kulkuneuvossa tapahtuva kulutus: Tätä ei määritellä alv-direktiivissä. Vain muutamat jäsenvaltiot ovat
antaneet virallisia ohjeita, joissa on eroja eri jäsenvaltioissa. Ateria- ja ravintolapalvelut: Tämä määriteltiin selkeästi vasta 1. heinäkuuta 2011.[10] Ennen määrittelyä tätä
käsitettä tulkittiin Euroopan unionin tuomioistuimen antamien ohjeiden ja
erityisesti sen asiassa Faaborg-Gelting Linien antaman tuomion[11] perusteella. Käsitettä
tarkennettiin asiassa Bog[12],
josta tuomioistuin antoi tuomion 10. maaliskuuta 2011. Kyseisessä tuomiossa
määriteltiin tarkemmin, mikä olisi oltava tukipalvelujen taso, jotta suoritusta
voidaan pitää ateriapalveluna. Tällaisen kehityksen valossa määritelmäongelmia
ei pitäisi juurikaan esiintyä. Ei voida kuitenkaan lukea pois sellaista
mahdollisuutta että lisäselvitystä tarvitaan erityisesti
alv-täytäntöönpanoasetuksen yhtenäistämiseksi viimeaikaisen vakiintuneen
oikeuskäytännön kanssa. 3.2. Muut
palvelut kuin ateria- ja ravintolapalvelut Koska 55 ja 57 artikla kattavat ainoastaan
ateria- ja ravintolapalvelut, jotka verotetaan edellä mainittujen
erityissääntöjen mukaisesti, kaikkia muita palveluja olisi kohdeltava samalla
tavalla riippumatta siitä, suoritetaanko ne kulkuneuvossa vai ei. Kysymyksiä
herättävät erityisesti henkilöille suoritettavat palvelut (kuten kampaamo- ja
kauneudenhoitopalvelut), mutta vielä ei ole ollut mahdollista määritellä
selkeästi palveluja, joille olisi vahvistettava erityissääntö. 3.3. Verovapautusten
soveltamisala Eräät jäsenvaltiot vapauttavat veroista vesi-
tai ilma-aluksissa taikka junissa kulutettaviksi tarkoitetut tavarat
alv-direktiivin 37 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Kuitenkin ainakin kaksi
jäsenvaltiota myöntää verovapautuksen kulkuneuvoissa luovutettaville tavaroille
myös silloin, kun luovutus tapahtuu yhteisön alueella mutta yhteisön osuuden
ulkopuolella, mikä on alv-direktiivin 37 artiklan 3 kohdan vastaista.[13] Näyttää myös siltä, että kahdeksan
jäsenvaltiota vapauttaa veroista vesi- tai ilma-aluksissa taikka junissa
matkustaville suoritettavat palvelut, kuten ateria- ja ravintolapalvelut[14]. Komissio katsoo, että 37
artiklassa sallitaan verovapautus vesi- tai ilma-aluksissa taikka junissa
kulutettaviksi tarkoitetuille tavaroille ainoastaan silloin, kun luovutus
tapahtuu yhteisön osuuden aikana. Alv-direktiivin 37 artiklassa säädetty
verovapautus ei koske tavaroita, jotka otetaan mukaan kulkuneuvosta, eikä
mitään palveluja. Verovapautus on tällaisissa tapauksissa mahdollinen
ainoastaan 371 artiklan ja liitteessä X olevan B osan 10 kohdan nojalla, joiden
mukaan jäsenvaltiot voivat vapauttaa verosta ”henkilökuljetukseen liittyvien
palvelujen suoritukset siltä osin kuin kyseisten henkilöiden kuljetus on
vapautettu verosta.” Näyttää siltä, että viisi jäsenvaltiota myöntää
verovapautuksen kulkuneuvossa tapahtuville luovutuksille/suorituksille
luovutus-/suorituspaikkaa koskevista säännöistä poikkeavalla tavalla.[15] Ne katsovat, että tällaiset
luovutukset/suoritukset eivät kuulu alv:n alueelliseen soveltamisalaan, minkä
vuoksi niiden osalta ei tarvita erityisiä sääntöjä verovapautuksen
myöntämiseksi. Alv:n alueellista soveltamisalaa koskevien
sääntöjen tai verovapautuksen väärä soveltaminen näyttää koskevan ainoastaan
vesi- ja ilma-aluksia. Junien ja linja-autojen osalta näyttää siltä, että
säännöt on pantu täytäntöön moitteettomasti kaikissa jäsenvaltioissa.
Jäsenvaltioiden erot tosiasiallisessa verotuksessa nähdään yhtenä suurimmista
ongelmista, koska sillä voi olla vakavia vaikutuksia asianomaisiin yrityksiin
ja se voi vääristää kilpailua erityisesti EU:hun sijoittautuneiden toimijoiden
ja muiden toimijoiden välillä. 3.4. Sidosryhmien
esille ottamat erityiskysymykset Kuulemiseen osallistuneet sidosryhmät
korostivat, että nykyinen lainsäädäntökehys on monimutkainen (koska EU:ssa on
sovellettava eri sääntöjä: 31 ja 55 artikla tai 37 ja 57 artikla) ja että sitä
sovelletaan eri tavalla eri jäsenvaltioissa. Vaikka eri
verovapautusjärjestelmiä pidetään erittäin myönteisinä, niitä sovelletaan eri
tavalla eri jäsenvaltioissa, mikä monimutkaistaa tilannetta. Ei ole yllättävää,
että yhdenmukaisia verovapautuksia pidetään parhaana vaihtoehtona. Sidosryhmät painottivat lisäksi, että
selkeiden määritelmien puuttuminen aiheuttaa vakavia vaikeuksia erityisesti,
kun yritys toimii useammassa jäsenvaltiossa (mikä on tavallista tällä alalla).
Myös erilaisia verokantoja pidettiin ongelmana. Sidosryhmät toivat esille vaikeudet, joita ne
kohtaavat, kun kulkuneuvoissa tapahtuvista tavaraluovutuksista ja
palvelusuorituksista on maksettava alv muussa jäsenvaltiossa kuin niiden
sijoittautumisjäsenvaltiossa. Tämä edellyttää rekisteröitymistä
arvonlisäverovelvolliseksi kyseisessä muussa jäsenvaltiossa. Ongelmia aiheuttaa
lisäksi se, että kassakoneiden tekniset vaatimukset sekä velvoitteet,
alv-kannat ja valuutat vaihtelevat eri jäsenvaltioissa. Nämä vaikeudet ovat tuttuja kaikille
yrityksille, jotka joutuvat maksamaan alv:n muussa jäsenvaltiossa kuin
sijoittautumisjäsenvaltiossaan. Sidosryhmät harmittelevat sitä, ettei
tilannetta ole yksinkertaistettu eikä käytössä ole keskitetyn asiointipisteen
kaltaisia järjestelmiä. Eräät sidosryhmät myönsivät rekisteröityneensä
vain joissakin jäsenvaltioissa eivätkä kaikissa, joissa niiden pitäisi
rekisteröityä nykyisten säännösten mukaisesti. 3.5. Risteilyaluksilla
tapahtuvat luovutukset/suoritukset Risteilyalan erityispiirteenä on se, että
risteilyt alkavat ja päättyvät usein samassa satamassa. Sen vuoksi näyttää
siltä, että risteilyn pääasiallisena tarkoituksena ei ole matkustajien
kuljettaminen paikasta toiseen. Lisäksi risteilyaluksen reitti voi
vaihdella ja se on joustavampi kuin muissa kulkuneuvoissa. Kerättäessä tietoja kulkuneuvoissa
tapahtuvista luovutuksista/suorituksista vastauksia saatiin eniten risteily- ja
lautta-alalta. Nämä alat katsovat, että säännöt ovat erityisen monimutkaisia
heidän toimintansa kannalta, minkä vuoksi ne pyysivät, että kaikki
kulkuneuvoissa tapahtuvat luovutukset/suoritukset vapautettaisiin veroista. Risteilyaluksilla on tarjolla suurempi
valikoima tavaroita ja palveluja kuin muissa kulkuneuvoissa. Niissä tarjotaan
mm. kampaamo-, räätäli-, kauneudenhoito-, viihde- ja opetuspalveluja. Myös
tavaroiden kirjo on paljon laajempi. Risteilyala korosti, että toimijoiden välinen
kilpailu on tiukkaa tällä markkinalohkolla. Tapa, jolla säännöt on muotoiltu,
vaikuttaa kilpailuasemaan erityisesti EU:hun sijoittautuneiden toimijoiden ja
muiden toimijoiden välillä. Konsultaation aikana ehdotettiin, että
risteilyaluksia voitaisiin useissa tapauksissa pitää kiinteinä toimipaikkoina,
sillä niissä tapahtuvat tavaraluovutukset ja palvelusuoritukset ovat
monimutkaisia ja edellyttävät usein pitkälle kehittyneitä järjestelyjä[16]. 4. Miten tästä eteenpäin? Tässä kertomuksessa käsiteltävät tavarat ja
palvelut ovat tavanomaisia kuluttajatuotteita, joista tavallisesti kannetaan
alv, kun ne luovutetaan tai suoritetaan EU:n alueella. Se, että samoja
tavaroita luovutetaan ja samoja palveluja suoritetaan kulkuneuvossa, ei
periaatteessa voi olla riittävä syy myöntää verovapautusta EU:ssa tapahtuville
luovutuksille/suorituksille. Tätä kertomusta ei pidetä alv:n tulevaisuutta
koskevassa komission tiedonannossa vahvistetun alv-strategian mukaisena
kertomuksena. Asianomaisten liiketoimien tulevan kohtelun olisi kuitenkin
oltava johdonmukainen mainittua strategiaa ohjaavien periaatteiden kanssa. Tämä
koskee erityisesti tarvetta tehostaa veroja verokantaa laajentamalla ja myös
tarvetta vahvistaa yksinkertaisemmat säännöt. Koska alv:n pääasiallisena tarkoituksena on
hankkia varoja ja verottaa kulutusta, komission mielestä tavoitteeksi olisi
otettava kulkuneuvossa tapahtuvien tavaraluovutusten ja palvelusuoritusten
tosiasiallinen verottaminen. Verovapautusten poistaminen olisi myös
yhdenmukainen verojärjestelmien tehostamiseen tähtäävän tavoitteen kanssa.
Tulevia toimia kehittäessään komissio on tietoinen, että lähes kaikki
sidosryhmät (erityisesti risteilyala), jotka vastasivat asiantuntijatutkimuksen
laatineen toimeksisaajan kysymyksiin, ilmoittivat haluavansa säilyttää
vapaaehtoisen alv-vapautuksen, sillä ne pelkäävät taloudellisia, sosiaalisia ja
ympäristöön liittyviä kielteisiä vaikutuksia. Komissio pani myös merkille sidosryhmien
esittämän kritiikin nykytilanteen monimutkaisuudesta. Tämä monimutkaisuus
johtuu sääntöjen soveltamisen ja tulkinnan kirjavuudesta ja itse lainsäädäntökehyksestä
sekä näiden kahden tekijän aiheuttamista hallinnollisista rasituksista.
Vaikeuksia aiheuttavat erityisesti (i) verovapautusten hajanaisuus, (ii)
yhteisön osuuden määritelmä, (iii) ateria- ja ravintolapalvelujen määritelmä
sekä (iv) ilmaisujen ”pysähtyminen” ja ”ennakoimaton pysähdys” tulkinta.
Komissio selvittää, millaisia selvennyksiä jäsenvaltiot voivat hyväksyä näiden
epävarmuustekijöiden selkeyttämiseksi. Yhteisten ohjeiden laadinnassa
voitaisiin pyytää apua alv-komitealta. Lisäksi komissio tutkii, olisiko eräitä
jäsenvaltioita vastaan syytä käynnistää rikkomusmenettelyt. Vaikka edellä mainitut ongelmat voitaisiinkin
ratkaista, on kyseenalaista, ovatko nykyiset alv-direktiivin säännökset
riittävät varmistamaan kyseessä olevien liiketoimien verottamisen
yksinkertaisella, tehokkaalla ja varmalla tavalla. Komissio katsoo, että
yritykset pitäisivät näitä säännöksiä edelleen monimutkaisina, ja monissa
tapauksissa veroviranomaisten olisi vaikeaa tai jopa mahdotonta valvoa niiden
soveltamista. Komission mielestä kulkuneuvoissa tapahtuvien,
EU:ssa kulutettaviksi tarkoitettujen luovutusten/suoritusten verotusta ei voida
muuttaa ilman, että tätä kysymystä tarkastellaan laajemmassa yhteydessä, jossa
tavoitteena on suunnitella yksinkertaisempi ja neutraalimpi yleinen alv-kehys
henkilökuljetuksille. Johdonmukaisuuden varmistamiseksi olisi
kattavan vaikutustenarvioinnin jälkeen annettava tätä asiaa koskeva
lainsäädäntöehdotus henkilökuljetuksia koskevien ehdotusten ohella. Näillä ehdotuksilla olisi varmistettava, että
kulkuneuvoissa tapahtuvien luovutusten/suoritusten tosiasiallinen verotus on
yksinkertainen ja neutraali. Lisäksi säännöistä on ehdottomasti tehtävä
nykyistä yksinkertaisempia, ja myös toimijoille asetettavien velvoitteiden
olisi oltava mahdollisimman kevyitä. Kaikki riippuu kuitenkin siitä, millaisia
valintoja tehdään varsinaisen verotusjärjestelmän suhteen. Jos uusien sääntöjen mukaan toimijoiden on
maksettava vero muussa jäsenvaltiossa kuin sijoittautumisjäsenvaltiossaan,
olisi ehdottomasti syytä tarkastella jonkinlaisen keskitetyn asiointipisteen
kehittämistä sääntöjen noudattamiseksi. Kuten alv:n tulevaisuutta koskevassa
tiedonannossa todetaan, tällaisen toimenpiteen toteuttamista voidaan harkita
vasta vuoden 2015 jälkeen, kun on saatu riittävästi kokemusta keskitetystä
miniasiointipisteestä, joka otetaan käyttöön ulkomaille sijoittautuneiden
toimijoiden muille kuin verovelvollisille henkilöille (loppukuluttajille)
suorittamissa televiestintäpalveluissa, radio- ja TV-lähetyspalveluissa ja sähköisissä
palveluissa. Komission mielestä kulkuneuvoissa tapahtuviin
luovutuksiin/suorituksiin liittyviä kysymyksiä olisi käsiteltävä yhdessä
henkilökuljetusten kanssa, joille ehdotetaan neutraalimpaa ja yksinkertaisempaa
alv-kehystä alv:n tulevaisuutta koskevan tiedonannon mukaisesti.[17] Nämä kysymykset liittyvät
läheisesti toisiinsa, ja myös niitä koskevat haasteet ja vaikeudet ovat
samanlaisia. Sen vuoksi komissio katsoo, ettei ole
aiheellista esittää tämän kertomuksen yhteydessä erityisiä lainsäädäntöehdotuksia.
Neuvostoa pyydetään ottamaan kantaa tämän
kertomuksen sisältöön ja ennen kaikkea tapaan, jolla komissio ehdottaa asiassa
edettävän. Myös muita toimielimiä pyydetään antamaan
lausuntonsa tästä kertomuksesta ja ehdottamaan halutessaan uusia etenemistapoja. [1] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. [2] EUVL L 44, 20.2.2008, s. 11. [3] PricewaterhouseCoopers: ”Expert study on the issues
arising from taxing the supply of goods and the supply of services, including
restaurant and catering services, for consumption on board means of transport”,
8.2.2012. [4] Euroopan unionin tuomioistuin määritteli ilmaisun
”pysähdys” tarkemmin asiassa C-58/04, Antje Köhler v. Finanzamt
Düsseldorf-Nord, 15.9.2005 antamassaan tuomiossa. [5] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 48–50, 55 ja 58. [6] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 39-40 ja 42–43. [7] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 42–43 ja 52–55. [8] Ks. erityisesti sen 35, 36 ja 37 artikla. [9] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 40 ja 42–43. [10] Alv-täytäntöönpanoasetuksen 6 artiklassa säädetään, että
”ravintola- ja ateriapalveluilla tarkoitetaan palveluja, jotka koostuvat
valmistettujen tai sellaisenaan nautittavien ruokien tai juomien taikka niiden
molempien luovuttamisesta ihmisen kulutettaviksi ja joihin liittyy riittävästi
tukipalveluja, jotka mahdollistavat niiden välittömän kulutuksen. Ruokien tai
juomien taikka niiden molempien luovuttaminen on vain osa kokonaisuutta, jossa
keskeinen merkitys on palveluilla. Ravintolapalvelut ovat tällaisten palvelujen
suorittamista suorittajan tiloissa, ja ateriapalvelut ovat tällaisten
palvelujen suorittamista muualla kuin suorittajan tiloissa.” [11] Asia C-231/94, Faaborg-Gelting Linien a/s v Finanzamt
Flensburg, tuomio 2.5.1996. [12] Yhdistetyt asiat C-497/09, C-499/09, C-591/09, C-502/09,
Bog ym. v. Finanzamt Burgdorf, Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst, Minden and Detmold,
tuomio 10.3.2011. [13] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 52 ja 53. [14] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 54 ja 55. [15] Ks. asiantuntijatutkimuksen 4 luku ja erityisesti sen
sivut 42–43 ja 52–55. [16] Olisi huomattava, että kiinteä toimipaikka määritellään
alv-täytäntöönpanoasetuksen 11 artiklassa. [17] Ks. KOM(2011) 851, toimi 9.