15.12.2009 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 303/12 |
Ajantasaistetut Euroopan unionin suuntaviivat kansainvälisen humanitaarisen oikeuden noudattamisen edistämiseksi
2009/C 303/06
I TARKOITUS
1. |
Näiden suuntaviivojen tarkoituksena on toimia työvälineinä, joita Euroopan unioni ja sen toimielimet ja elimet voivat käyttää edistääkseen kansainvälisen humanitaarisen oikeuden noudattamista. Niissä korostetaan Euroopan unionin sitoumusta edistää tämän alan kansainvälisen oikeuden noudattamista näkyvällä ja johdonmukaisella tavalla. Suuntaviivat on osoitettu kaikille, jotka toteuttavat toimia Euroopan unionin puitteissa, silloin kun kyseiset asiat kuuluvat niiden vastuualueeseen ja toimivaltaan. Ne täydentävät suuntaviivoja ja yhteisiä kantoja, joita on jo annettu EU:ssa muun muassa ihmisoikeuksien, kidutuksen ja siviilien suojelun alalla (1). |
2. |
Nämä suuntaviivat ovat EU:n ja sen jäsenvaltioiden kansainvälistä humanitaarista oikeutta koskevan sitoumuksen mukaiset, ja niiden tarkoituksena on edistää sitä, että kolmannet valtiot ja mahdollisesti kolmansissa valtioissa toimivat valtiosta riippumattomat tahot noudattaisivat kansainvälistä humanitaarista oikeutta. Vaikka sama sitoumus koskee toimenpiteitä, joita EU ja sen jäsenvaltiot toteuttavat varmistaakseen, että niiden oma toiminta – myös niiden omien joukkojen toiminta – on kansainvälisen humanitaarisen oikeuden mukaista, kyseiset toimenpiteet eivät kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan (2). |
II KANSAINVÄLINEN HUMANITAARINEN OIKEUS
Johdanto
3. |
Euroopan unionin perustana olevia periaatteita ovat vapaus, demokratia, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen sekä oikeusvaltio. Tähän kuuluu myös tavoite edistää kansainvälisen humanitaarisen oikeuden noudattamista. |
4. |
Kansainvälisellä humanitaarisella oikeudella – joka tunnetaan myös nimellä ”aseellisia konflikteja koskeva oikeus” tai ”sodan oikeussäännöt” – pyritään lieventämään aseellisten konfliktien vaikutuksia suojelemalla niitä, jotka eivät osallistu tai eivät enää osallistu konfliktiin, ja sääntelemällä sodankäynnin keinoja ja menetelmiä. |
5. |
Valtiot ovat velvollisia noudattamaan kansainvälisen humanitaarisen oikeuden sääntöjä, jotka sitovat niitä sopimuksen kautta tai jotka ovat osa kansainvälistä tapaoikeutta. Säännöt voivat koskea myös valtiosta riippumattomia toimijoita. Tämä sääntöjen noudattaminen on kansainvälisesti tärkeä asia. Lisäksi kansainvälisen humanitaarisen oikeuden rikkomisesta aiheutuva kärsimys ja tuho vaikeuttavat konfliktin jälkeisiä ratkaisuja. Tämän vuoksi on sekä poliittisesti että humanitaarisesti tärkeää parantaa kansainvälisen humanitaarisen oikeuden noudattamista kaikkialla maailmassa. |
Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden kehitys ja lähteet
6. |
Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden säännöt ovat kehittyneet tarpeesta löytää tasapaino sotilaallisen välttämättömyyden ja humanitaaristen näkökohtien välillä. Kansainväliseen humanitaariseen oikeuteen kuuluu sääntöjä, joilla pyritään suojelemaan henkilöitä, jotka eivät tai eivät enää suoraan osallistu vihollisuuksiin – kuten siviilejä, sota- ja muita vankeja, loukkaantuneita ja sairaita – sekä rajoittamaan sodankäynnin keinoja ja menetelmiä – myös taktiikoita ja aseita – tarpeettoman kärsimyksen ja tuhon välttämiseksi. |
7. |
Kansainvälisellä humanitaarisella oikeudella on kuten muillakin kansainvälisen oikeuden osa-alueilla kaksi pääasiallista lähdettä: kansainväliset yleissopimukset ja kansainvälinen tapaoikeus. Kansainvälinen tapaoikeus muodostuu valtioiden käytännöistä, jotka ne hyväksyvät sitoviksi. Oikeuden määrittämisessä käytetään toissijaisina keinoina tuomioistuimen päätöksiä ja johtavien asiantuntijoiden kirjoituksia. |
8. |
Keskeiset kansainvälisen humanitaarisen oikeuden yleissopimukset luetellaan näiden suuntaviivojen liitteessä. Tärkeimpiä niistä ovat vuoden 1907 Haagin ohjesääntö, Geneven neljä yleissopimusta vuodelta 1949 ja niiden lisäpöytäkirjat vuodelta 1977. Haagin ohjesääntö ja suurin osa Geneven yleissopimusten ja vuoden 1977 lisäpöytäkirjojen määräyksistä on yleisesti tunnustettu tapaoikeudeksi. |
Soveltamisala
9. |
Kansainvälistä humanitaarista oikeutta sovelletaan kaikkiin sekä kansainvälisiin että muihin kuin kansainvälisiin aseellisiin konflikteihin konfliktin alkuperästä riippumatta. Sitä sovelletaan myös aseellisiin konflikteihin liittyviin miehitystilanteisiin. Kansainvälisiin aseellisiin konflikteihin, jotka ovat valtioiden välisiä, ja muihin kuin kansainvälisiin (eli maan sisäisiin) aseellisiin konflikteihin sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä. |
10. |
Se, voidaanko tilannetta pitää aseellisena konfliktina, ja se, onko kyseessä kansainvälinen vai muu kuin kansainvälinen aseellinen konflikti, ovat samalla sekä tosiseikkoja koskevia että oikeudellisia kysymyksiä, ja vastaukset niihin riippuvat useista eri tekijöistä. Määriteltäessä sitä, onko kyseessä aseellinen konflikti, ja näin ollen päätettäessä, sovelletaanko kansainvälistä humanitaarista oikeutta, olisi aina hankittava asiaankuuluvat oikeudelliset lausunnot ja riittävät tiedot kyseisestä tilanteesta. |
11. |
Kansainvälisiä aseellisia konflikteja koskevat sopimusmääräykset ovat yksityiskohtaisempia ja laajempia. Muihin kuin kansainvälisiin aseellisiin konflikteihin sovelletaan Geneven yleissopimuksille yhteisen 3 artiklan määräyksiä ja, jos asianomainen valtio on vuoden 1977 lisäpöytäkirja II:n osapuoli, kyseisen lisäpöytäkirjan määräyksiä. Kansainvälisen tapaoikeuden säännöt koskevat sekä kansainvälisiä että maan sisäisiä aseellisia konflikteja, vaikkakin näiden kahden järjestelmän välillä on eroja. |
Kansainvälinen ihmisoikeuslainsäädäntö ja kansainvälinen humanitaarinen oikeus
12. |
On tärkeää tehdä ero kansainvälisen ihmisoikeuslainsäädännön ja kansainvälisen humanitaarisen oikeuden välillä. Ne ovat erillisiä oikeusaloja, ja vaikka molempien pääasiallisena tarkoituksena on suojella ihmisiä, niiden välillä on merkittäviä eroja. Varsinkin kansainvälistä humanitaarista oikeutta sovelletaan aseellisten konfliktien ja miehityksen aikana. Ihmisoikeuslainsäädäntöä sen sijaan sovelletaan kaikkiin asianomaisen valtion lainkäyttövaltaan kuuluviin henkilöihin niin rauhan kuin aseellisen konfliktin aikana. Vaikka siis onkin kyse kahdesta erillisestä säännöstöstä, voi olla tilanteita, jotka edellyttävät molempien soveltamista, ja sen vuoksi joskus on tarpeen tarkastella niiden keskinäistä suhdetta. Näissä suuntaviivoissa ei kuitenkaan käsitellä ihmisoikeuslainsäädäntöä. |
Yksilön vastuu
13. |
Tietyt kansainvälisen humanitaarisen oikeuden rikkomukset on määritelty sotarikoksiksi. Sotarikoksia saatetaan tehdä samoissa olosuhteissa kuin joukkotuhontarikoksia ja rikoksia ihmisyyttä vastaan, mutta viimeksi mainitut – toisin kuin sotarikokset – eivät liity aseellisen konfliktin olemassaoloon |
14. |
Yksittäiset henkilöt ovat henkilökohtaisesti vastuussa sotarikoksista. Valtioiden on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti huolehdittava siitä, että rikoksista epäillyt tuodaan niiden kansalliseen tuomioistuimeen tai ne luovutetaan toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa tai kansainvälisessä rikostuomioistuimessa, kuten Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa (ICC) pidettävää oikeudenkäyntiä varten (3). |
III OPERATIIVISET SUUNTAVIIVAT
A. RAPORTOINTI, ARVIOINTI JA TOIMINTAA KOSKEVAT SUOSITUKSET
15. |
Tämän otsakkeen mukaiseen toimintaan kuuluu seuraava:
|
B. EU:LLA KÄYTETTÄVISSÄ OLEVAT TOIMINTAKEINOT SUHTEISSAAN KOLMANSIIN MAIHIN
16. |
EU:lla on käytettävissään erilaisia toimintakeinoja. Niitä ovat mm. seuraavat:
|
(1) Ks. ihmisoikeuksista käytäviä vuoropuheluja koskevat EU:n suuntaviivat (hyväksytty neuvostossa 13 päivänä joulukuuta 2001, ajantasaistettu 19 päivänä tammikuuta 2009); EU:n politiikan suuntaviivat suhteissa kolmansiin maihin kidutukseen ja muuhun julmaan, epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun tai rangaistukseen liittyvissä kysymyksissä (hyväksytty neuvostossa 9 päivänä huhtikuuta 2001, ajantasaistettu 29 päivänä huhtikuuta 2008); EU:n suuntaviivat lapsista aseellisissa selkkauksissa (hyväksytty neuvostossa 8 päivänä joulukuuta 2003, ajantasaistettu 17 kesäkuuta 2008); EU:n suuntaviivat lapsen oikeuksien edistämiseksi ja suojaamiseksi (hyväksytty neuvostossa 10 päivänä joulukuuta 2007); suuntaviivat naisiin ja tyttöihin kohdistuvan väkivallan ja kaikkien naisiin ja tyttöihin kohdistuvien syrjintämuotojen torjunnasta (hyväksytty neuvostossa 8 päivänä joulukuuta 2008) ja kansainvälisestä rikostuomioistuimesta 16 kesäkuuta 2003 hyväksytty neuvoston yhteinen kanta 2003/444/YUTP (EUVL L 150, 18.6.2003, s. 67).
(2) Kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat Geneven sopimusten ja niiden lisäpöytäkirjojen osapuolia ja näin ollen velvollisia noudattamaan niiden sääntöjä.
(3) Ks. unionin yhteinen kanta (2003/444/YUTP) kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja Kansainvälistä rikostuomioistuinta koskeva EU:n toimintasuunnitelma. Ks. myös 13. kesäkuuta 2002 tehty päätös (2002/494/YOS), jolla neuvosto perusti joukkotuhonnasta, ihmisyyttä vastaan tehdyistä rikoksista ja sotarikoksista vastuussa olevia henkilöitä koskevan eurooppalaisen yhteyspisteiden verkoston; puitepäätös (2002/584/YOS) eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä; päätös (2003/335/YOS), tehty 8 päivänä toukokuuta 2003, joukkotuhontarikosten, ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten ja sotarikosten tutkinnasta ja syytteeseenpanosta; neuvoston päätös (2006/313/YUTP), tehty 10 päivänä huhtikuuta 2006, Kansainvälisen rikostuomioistuimen ja Euroopan unionin välisen yhteistyö- ja avunantosopimuksen tekemisestä, EUVL L 115, 28.4.2006, s. 49.
(4) Ks. edellä alaviitteessä 3 mainittu Kansainvälisen rikostuomioistuimen ja Euroopan unionin välinen yhteistyö- ja avunantosopimus.
(5) Neuvoston yhteinen kanta 2008/944/YUTP, hyväksytty 8 päivänä joulukuuta 2008, sotilasteknologian ja puolustustarvikkeiden viennin valvontaa koskevien yhteisten sääntöjen määrittämisestä, EUVL L 335, 13.12.2008, s. 99. Tällä yhteisellä kannalla korvataan neuvoston 8. kesäkuuta 1998 hyväksymät aseiden vientiä koskevat Euroopan unionin käytännesäännöt.
LIITE
KANSAINVÄLISEN HUMANITAARISEN OIKEUDEN KESKEISET OIKEUDELLISET VÄLINEET JA MUUT ASIAANKUULUVAT OIKEUDELLISET VÄLINEET
— |
vuoden 1907 neljäs Haagin yleissopimus, joka koskee maasodan lakeja ja tapoja |
— |
liite yleissopimukseen: Maasodan lakeja ja tapoja koskeva ohjesääntö |
— |
vuoden 1925 pöytäkirja, joka koskee tukehduttavien, myrkyllisten tai muiden samankaltaisten kaasujen sekä bakteriologisten keinojen käytön kieltoa sodassa |
— |
vuoden 1949 ensimmäinen Geneven sopimus maasotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden ja sairaiden aseman parantamisesta |
— |
vuoden 1949 toinen Geneven sopimus merisotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden, sairaiden ja haaksirikkoutuneiden aseman parantamisesta |
— |
vuoden 1949 kolmas Geneven sopimus sotavankien kohtelusta |
— |
vuoden 1949 neljäs Geneven sopimus siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana |
— |
12.8.1949 tehtyjen Geneven yleissopimusten vuoden 1977 Geneven I lisäpöytäkirja kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta |
— |
12.8.1949 tehtyjen Geneven yleissopimusten vuoden 1977 Geneven I lisäpöytäkirja ei-kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta |
— |
vuoden 1954 Haagin yleissopimus kulttuuriomaisuuden suojelemisesta aseellisen selkkauksen sattuessa |
— |
kulttuuriomaisuuden suojelemisesta aseellisen selkkauksen sattuessa tehdyn yleissopimuksen täytäntöönpanosäännöt |
— |
vuoden 1954 ensimmäinen Haagin pöytäkirja kulttuuriomaisuuden suojelemisesta aseellisen selkkauksen sattuessa |
— |
vuoden 1999 toinen Haagin pöytäkirja kulttuuriomaisuuden suojelemisesta aseellisen selkkauksen sattuessa |
— |
vuoden 1972 yleissopimus bakteriologisten (biologisten) ja toksiiniaseiden kehittämisen, tuottamisen ja varastoimisen kieltämiseksi ja niiden hävittämiseksi |
— |
vuoden 1980 YK:n yleissopimus tiettyjen sellaisten tavanomaisten aseiden käytön kielloista tai rajoituksista, joiden voidaan katsoa aiheuttavan tarpeettoman vakavia vammoja tai olevan vaikutukseltaan umpimähkäisiä |
— |
vuoden 1980 I pöytäkirja havaitsemattomista sirpaleista |
— |
vuoden 1980 II pöytäkirja miinojen, ansojen ja muiden taistelulaitteiden käyttöä koskevista kielloista tai rajoituksista |
— |
vuoden 1996 II muutettu pöytäkirja miinojen, ansojen ja muiden taisteluvälineiden käyttöä koskevista kielloista tai rajoituksista |
— |
vuoden 1980 III pöytäkirja polttoaseiden käyttöä koskevista kielloista tai rajoituksista |
— |
vuoden 1995 IV pöytäkirja sokeuttavista laseraseista |
— |
vuoden 2003 V pöytäkirja sodan räjähtämättömistä jäänteistä |
— |
kemiallisten aseiden kehittämisen, tuotannon, varastoinnin ja käytön kieltämistä sekä niiden hävittämistä koskeva vuoden 1993 yleissopimus |
— |
jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirron kieltämistä ja niiden hävittämistä koskeva vuoden 1997 Ottawan yleissopimus |
— |
Entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntö, 1993 (International Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Serious Violations of International Humanitarian Law Committed in the Territory of the Former Yugoslavia since 1991) |
— |
Ruandan kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntö, 1994 (International Criminal Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Genocide and Other Serious Violations of International Humanitarian Law Committed in the Territory of Rwanda and Rwandan Citizens Responsible for Genocide and Other Such Violations Committed in the Territory of Neighbouring States between 1 January and 31 December 1994) |
— |
Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussääntö, 1998 |
— |
12 päivänä elokuuta 1949 tehtyjen Geneven yleissopimusten uuden tunnusmerkin käyttöönotosta vuonna 2005 tehty lisäpöytäkirja (III pöytäkirja) |
— |
vuoden 2008 yleissopimus rypäleammuksista |