EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62019CN0591
Case C-591/19 P: Appeal brought on 1 August 2019 by the European Commission against the judgment of the General Court (Fifth Chamber) delivered on 11 June 2019 in Case T-138/18, De Esteban Alonso v Commission
asia C-591/19 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 1.8.2019 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-138/18, De Esteban Alonso v. komissio, 11.6.2019 antamasta tuomiosta
asia C-591/19 P: Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 1.8.2019 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-138/18, De Esteban Alonso v. komissio, 11.6.2019 antamasta tuomiosta
EUVL C 413, 9.12.2019, p. 23–23
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
9.12.2019 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
C 413/23 |
Valitus, jonka Euroopan komissio on tehnyt 1.8.2019 unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-138/18, De Esteban Alonso v. komissio, 11.6.2019 antamasta tuomiosta
(asia C-591/19 P)
(2019/C 413/26)
Oikeudenkäyntikieli: ranska
Asianosaiset
Valittaja: Euroopan komissio (asiamiehet: B. Mongin ja J. Baquero Cruz)
Muu osapuoli: Fernando De Esteban Alonso
Vaatimukset
— |
11.6.2019 annettu tuomio (T-138/18) on kumottava |
— |
Ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on hylättävä |
— |
De Esteban on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut |
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Ensimmäisessä valitusperusteessaan joka koskee komission päätöksen nro 1999/396 4 artiklaan liittyvien tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, komissio väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen ei olisi pitänyt katsoa, että De Esteban oli rinnastettava henkilöihin, jotka oli mainittu nimeltä OLAFin Ranskan viranomaisille 19.3.2003 toimittamassa kertomuksessa, tai että tämä oli ainakin henkilökohtaisesti osallisena tosiseikkoihin, vaikka kyseinen henkilö ei kuulunut kumpaankaan näistä luokista.
Toinen valitusperuste koskee asetuksen N:o 1073/1999 9 artiklan 4 kohdan virheellistä tulkintaa; kyseisen kohdan mukaan toimielimet toteuttavat OLAFin ”sisäisten tutkimusten tulosten edellyttämät kurinpidolliset ja oikeudelliset jatkotoimet – –”. Komissio katsoo, että tästä säännöksestä ei voida tehdä a contrario-tulkintaa, jonka mukaan komissiolle kuuluvaa harkintavaltaa unionin oikeuksien puolustamisessa rajoitetaan ja jonka mukaan komissio ei saa olla asianomistajana eikä se voi tehdä rikosilmoitusta kansallisille viranomaisille katsoessaan tämän asianmukaiseksi käytössään olevien tietojen perusteella, mukaan lukien OLAFin mahdollista kertomusta edeltävä aika.
Kolmannessa ja toissijaisessa valitusperusteessaan komissio väittää, että unionin yleisellä tuomioistuimella ei ollut oikeutta hyväksyä vahingonkorvausvaatimusta syy-yhteyden puuttumisen vuoksi. Unionin yleinen tuomioistuin on perusteettomasti jättänyt huomiotta oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan sen, että OLAF on toimittanut kansallisille viranomaisille tietoja, ja väitetyn vahingon välillä ei ole riittävän suoraa syy-yhteyttä.