25.9.2010 |
ET |
Euroopa Liidu Teataja |
C 260/24 |
2. augustil 2010 esitatud hagi — Fürstlich Castell'sches Domänenamt versus Siseturu Ühtlustamise Amet — Castel Frères (CASTEL)
(Kohtuasi T-320/10)
()
2010/C 260/33
Hagiavaldus esitati inglise keeles
Pooled
Hageja: Fürstlich Castell'sches Domänenamt, Albrecht Fürst zu Castell-Castell (Castell, Saksamaa) (esindajad: Solicitor R. Kunze, advokaadid G. Würtenberger ja T. Wittmann)
Kostja: Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
Teine menetluspool apellatsioonikojas: Castel Frères SA (Blanquefort, Prantsusmaa)
Hageja nõuded
— |
tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 4. mai 2010. aasta (asi R 962/2009-2) otsus; |
— |
mõista kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt. |
Väited ja peamised argumendid
Kehtetuks tunnistamise taotluse esemeks olev registreeritud ühenduse kaubamärk: sõnamärk „CASTEL” kaupadele klassis 33 — ühenduse kaubamärk nr 2 678 167.
Ühenduse kaubamärgi omanik: teine menetluspool apellatsioonikojas.
Ühenduse kaubamärgi kehtetuks tunnistamist taotlev pool: hageja.
Kehtetuks tunnistamise taotleja õiguste aluseks olev kaubamärk: kaubamärgi kehtetuks tunnistamist taotlev pool põhjendab oma hagi nõukogu määruse (EÜ) nr 207/209 artikli 7 kohaste absoluutsete keeldumispõhjustega.
Tühistamisosakonna otsus: jätta kehtetuks tunnistamise taotlus rahuldamata.
Apellatsioonikoja otsus: jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
Väited: nõukogu määruse (EÜ) nr 207/209 artikli 7 rikkumine, kuna apellatsioonikoda: 1) küll möönis õigesti, et „Castell” on veinidega seoses tunnustatud päritolutähis, kuid samas eksis leides, et vaidlustatud kaubamärk „CASTEL” on silmatorkavalt erinev kaubamärgist „Castell” ja järeldas sellest, et vaidlustatud kaubamärki võib registreerida; 2) ei otsustanud, et kaubamärki „CASTEL” ei saa registreerida, kuigi ta asus seiskohale, et „CASTEL” on veinitööstuses „castle” (loss) tähenduses kasutatav üldkasutatav sõna; nõukogu määruse nr 207/209 artiklite 63, 64, 75 ja 76 rikkumine, kuna apellatsioonikoda ei võtnud nõuetekohaselt arvesse viidatud fakte ja argumente; nõukogu määruse nr 207/209 artikli 65 rikkumine, kuna apellatsioonikoda ületas oma võimupiire põhjendades oma otsust „rahuliku kooseksisteerimisega”, kuigi kõnealuse doktriini kasutamine ei ole kaubamärgi registreerimise hindamise puhul ilmne.