KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE 18. juuni 2009. aasta direktiivi 2009/52/EÜ (millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded) kohaldamise kohta /* COM/2014/0286 final */
KOMISJONI
TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE 18. juuni
2009. aasta direktiivi 2009/52/EÜ (millega sätestatakse ebaseaduslikult
riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate
karistuste ja meetmete miinimumnõuded) kohaldamise kohta 2013. aastal
avastati ELis 386 230 ebaseaduslikult riigis viibivat kolmandate
riikide kodanikku, mis oli vähem kui 2008. aastal (608 870 isikut)[1].
Langust saab osaliselt põhjendada sellega, et majanduskriis raskendas paljudes
ELi liikmesriikides töö leidmist. Ebaseaduslikku sisserännet on aga selle
olemuse tõttu raske täpselt mõõta, sest enamik ebaseaduslikke sisserändajaid
jäävad avastamata ja töö leidmise võimalus kujutab endast jätkuvalt olulist
ajendit ebaseaduslikuks sisserändeks ELi. Ebaseaduslikult
riigis viibivate kolmandate riikide kodanike töötamine tuleneb paremat elu
otsivate sisserändajate olemasolust ja tööandjate soovist kasutada ära
töötajaid, kes on valmis tegema madalat kvalifikatsiooni nõudvat ja
vähetasustatud tööd sellistes tööjõumahukates sektorites nagu ehitus,
põllumajandus, koristusteenused ning majutus/toitlustus. Ebaseaduslik
töötamine tekitab mitmesugust kahju, sest see toob kaasa maksude ja
sotsiaalkindlustusmaksete alalaekumise riigieelarvesse ning seaduslikult tööle
võetud töötajate asendamise või nende töölevõtmisest loobumise ning sunnib
töötajaid töötama ohtlikes tingimustes ilma kindlustuseta. Kuna töö
leidmise võimalus meelitab ebaseaduslikke sisserändajaid ELi, püütakse 18. juunil
2009 vastu võetud direktiiviga 2009/52/EÜ[2] seda
takistada. Direktiiviga karmistatakse ebaseadusliku töötamise eest ette nähtud
karistusi ja parandatakse mehhanisme selle avastamiseks, sätestades samal ajal
kaitsemeetmed ebaseaduslike sisserändajate ebaõiglase kohtlemise heastamiseks. Direktiiv on üks meetmetest, mille EL on võtnud, et tõhusalt
tegeleda ebaseadusliku sisserändega. Muude meetmete hulka kuuluvad tihedam
koostöö kolmandate riikidega,[3] integreeritud piirihaldus, tõhus
tagasisaatmispoliitika[4] ja inimkaubandusevastast võitlust käsitlevate
õigusaktide tugevdamine[5]. Ühtlasi täiendatakse direktiiviga
hiljutisi seadusliku sisserände valdkonna algatusi, mille kõige värskem näide
on hooajatöötajate direktiiv,[6]
millega EL loob võimaluse üldjuhul põllumajanduse ja turismi alal töötava madala
kvalifikatsiooniga tööjõu seaduslikuks sisserändeks. Liikmesriigid pidid direktiivi 2009/52/EÜ siseriiklikusse
õigusesse üle võtma 20. juuliks 2011[7].
Komisjon algatas rikkumismenetluse[8] 20 liikmesriigi[9]
suhtes, kes ei võtnud direktiivi õigeks ajaks üle, kuid praeguseks on kõik
rikkumismenetlused lõpetatud. Itaalia ja Luksemburg andsid enne direktiivi ülevõtmist
tööandjatele aega, et nad saaksid deklareerida ebaseaduslikult riigis viibivad
sisserändajad, kes nende tarbeks töötavad, ning võimaldasid trahvi tasumise ja
teatavate tingimuste täitmise korral töötamise seadustada. Ebaseaduslike sisserändajate töötamine on nüüd kõikides
direktiiviga seotud liikmesriikides[10] keelatud ja vaid mõnes liikmesriigis
on lubatud teha sellest erand väljasaatmise edasilükkumise korral[11]. Mitu liikmesriiki on otsustanud
direktiivi ulatust[12] laiendada, kohaldades seda ka nende
kolmandate riikide kodanike suhtes, kes viibivad riigis seaduslikult, kuid
kelle elamisluba ei võimalda osaleda majandustegevuses. Käesoleva
teatise[13] avaldamisega
täidab komisjon oma kohustuse anda Euroopa Parlamendile ja nõukogule aru
tööandjate karistuste direktiivi kohaldamisest[14]. Kõigepealt
antakse teatises ülevaade ELi liikmesriikides nii otsestele kui ka kaudsetele
tööandjatele töötajate ebaseadusliku töölevõtmise eest ette nähtud rahalistest
ja kriminaalkaristustest (I punkt).
Seejärel kirjeldatakse, kuidas on liikmesriigid siseriiklikus õiguses jõustanud
ebaseaduslikult töötavate sisserändajate kaitsemeetmed (II punkt). Lõpuks
võetakse kokku, kuidas on liikmesriigid võtnud üle direktiivis sätestatud
mehhanismid ebaseadusliku töötamise avastamiseks ja selle eest karistamiseks,
ning hinnatakse kontrolle käsitlevaid liikmesriikide aruandeid (III punkt). I. Ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide
kodanike töötamise eest nii otseste kui ka kaudsete tööandjate suhtes
kohaldatavad karistused I.1. Ülevaade liikmesriikides kehtivatest rahalistest ja
kriminaalkaristustest a) rahalised karistused (artikkel 5) Artiklis 5
on sätestatud, et ebaseadusliku töötamise eest kohaldatavad karistused hõlmavad
rahalisi karistusi, mis suurenevad vastavalt ebaseaduslikult töötavate
kolmandate riikide kodanike arvule. Direktiivi
ülevõtmise raames tuli ainult Belgial, Bulgaarial, Luksemburgil, Soomel ja
Lätil lisada sellised rahalised karistused oma siseriiklikusse õigusesse, sest
ülejäänud direktiiviga seotud 19 liikmesriiki olid need juba ette näinud.
Seitse liikmesriiki[15]
on siiski vahepeal muutnud oma õigusaktides trahvi arvutamise meetodit ja/või
suurendanud selle summat. Üksnes Küpros,
Soome, Ungari, Madalmaad ja Poola on kasutanud artikli 5 lõikes 3
ette nähtud võimalust kergendada rahalisi karistusi, kui tööandja on füüsiline
isik (s.t üksikisik), töö toimub tema isiklikuks tarbeks ning tegemist ei ole
eriti orjastavate töötingimustega. Kõik
liikmesriigid peale Rootsi ja Itaalia, kelle rahalised karistused sisaldavad
juba keskmist tagasisaatmiskulu, nõuavad tööandjalt lisaks rahalisele
karistusele tagasisaatmiskulude maksmist. Rahalisi
karistusi käsitlevast tabelist 1 nähtub, et liikmesriigid jagunevad trahvi
arvutamise meetodi poolest kahte rühma. 16 liikmesriigis[16]
on rahatrahvi summa võrdelises seoses ebaseaduslikult töötavate kolmandate
riikide kodanike arvuga. Nendes liikmesriikides kõigub rahalise karistuse
minimaalne või fikseeritud summa ebaseaduslikult töötava sisserändaja kohta 300 eurost
Belgias kuni 10 001 euroni Hispaanias. Enamik liikmesriike on
sätestanud ka maksimaalse trahvisumma, mis ulatub füüsilise isiku puhul 854 eurost
Küprosel kuni 100 000 euroni Hispaanias. Ülejäänud kaheksa
liikmesriiki[17]
on oma õiguses sätestanud trahvi üldsumma, kuid täpse summa määrab kohtunik
vastavalt ebaseaduslikult töötavate sisserändajate arvule. Nendes
liikmesriikides kõigub maksimaalne trahvisumma 500 eurost Lätis kuni 500 000 euroni
Saksamaal. Nagu näha,
varieeruvad trahvisummad liikmesriigiti märkimisväärselt ja võib tekkida kahtlus,
et rahaliste karistuste tase ei ületa alati ebaseaduslike sisserändajate
töölevõtmisest saadavat kasu. Kuna karistuste mõju kohta ei ole terviklikke
empiirilisi andmeid, võib karistuste hoiatavusele ja proportsionaalsusele
esialgse hinnangu andmiseks võrrelda karistusi lisaks muudele teguritele[18]
miinimumpalgaga. Näiteks
Luksemburgis on maksimaalne karistus 1,3 kuu miinimumpalka ebaseaduslikult
töötava sisserändaja kohta. Läti on üks liikmesriikidest, kes on kehtestanud
trahvi üldsumma, ning seal võrdub maksimaalne rahaline karistus 1,7 kuu
miinimumpalgaga. Need arvud erinevad kardinaalselt näiteks Bulgaariast, kus
maksimumtrahv on 24,2 kuu miinimumpalka ebaseaduslikult töötava
sisserändaja kohta, ja Tšehhi Vabariigist, kus trahvi maksimaalne üldsumma on
füüsilise isiku puhul 584 kuu miinimumpalka[19].
b) kriminaalkaristused (artiklid 9
ja 10) Artiklis 9
on sätestatud kriminaalkaristused järgmiste eriti raskete ebaseadusliku
töötamise juhtumite korral: (i)
rikkumine
kordub pidevalt; (ii)
hõlmatud
on suur arv kolmandate riikide kodanikke; (iii)
töö
toimub eriti orjastavates tingimustes; (iv)
tööandja
kasutab teadlikult inimkaubanduse ohvri tööd; (v)
ebaseaduslik
töötaja on alaealine. Enne direktiivi
jõustumist käsitati ebaseaduslike sisserändajate töölevõtmist
kriminaalkuriteona kümnes liikmesriigis[20]. Seega tuli 14 liikmesriigil[21]
kehtestada oma õiguses kriminaalkaristused eespool kirjeldatud viisil toimuva
ebaseadusliku töötamise eest. Austria, Saksamaa, Kreeka ja Itaalia on
olemasolevaid õigusakte muutnud, et pikendada vabadusekaotuse pikkust või
enamikul juhtudel suurendada trahvide taset. Belgias, Soomes,
Prantsusmaal, Itaalias, Maltal, Madalmaades ja Rootsis kujutab ebaseaduslik
töölevõtmine endast kriminaalkuritegu ka juhul, kui tegu ei ole artikli 9
lõikes 1 loetletud olukordadega. Nimetatud olukordi käsitatakse
raskendavate asjaoludena. Ülejäänud
liikmesriikides karistatakse ebaseaduslikku töölevõtmist kriminaalkorras
üldiselt artiklis 9 kirjeldatud juhtudel. Mõni
liikmesriik ei ole eraldi osutanud, et ebaseaduslikku töölevõtmist karistatakse
kriminaalkorras juhul, kui töö toimub eriti orjastavates tingimustes[22]
või tööandja teab, et ta kasutab inimkaubanduse ohvri tööd[23].
Seda põhjendatakse enamasti asjaoluga, et nimetatud viisil toimuvat
ebaseaduslikku tööd peetakse kaetuks inimkaubandust käsitlevate siseriiklike
õigusaktidega. Nagu ilmneb
tabelist 2, varieerub kriminaalkaristuste raskusaste oluliselt. Mõne liikmesriigi
puhul võib kahelda karistuste hoiatavas mõjus. Näiteks Lätis ja Austrias
karistatakse ebaseaduslikku tööd mõnel artikli 9 lõikes 1 loetletud
juhul kuni kolme- või kuuekuulise vabadusekaotusega, samal ajal kui ülejäänud
liikmesriikides sätestatud maksimaalne vabadusekaotus ulatub ühest kuni viie
aastani. Kümnes liikmesriigis saab vabadusekaotuse liita või asendada trahviga,
mille suurus kõigub füüsilise isiku puhul 600 eurost Belgias kuni 240 000 euroni
Portugalis. c) Juriidiliste isikute suhtes kohaldatavad
kriminaalkaristused (artiklid 11 ja 12) ja muud meetmed
(artikkel 7) Vastavalt
artikli 12 lõikele 1 on kõik liikmesriigid näinud artiklis 9
osutatud ebaseadusliku töötamise eest vastutavatele juriidilistele isikutele
ette kriminaalkaristused, näiteks rahatrahvi, likvideerimise, õiguste
piiramise või vara konfiskeerimise. Lisaks on kõik liikmesriigid peale
Bulgaaria, Eesti, Soome, Ungari ja Madalmaade kaasanud juriidiliste isikute
suhtes kohaldatavate kriminaalkaristuste hulka direktiivi artikli 7
lõikes 1 loetletud meetmed. Artikli 7
lõike 1 kohaselt karistatakse ebaseadusliku töötamise eest vastutavaid
juriidilisi isikuid lisaks järgmiste meetmetega: (i)
mõne
või kõigi riiklike hüvitiste saamise õigusest ilmajätmine kuni viieks aastaks; (ii)
riigihankemenetlustes
osalemise õigusest ilmajätmine kuni viieks aastaks; (iii)
kuni
12 kuu jooksul enne ebaseadusliku töötamise avastamist tööandjale antud
mõne või kõigi riiklike hüvitiste tagasinõudmine; (iv)
rikkumise
toimepanekuks kasutatud asutuste ajutine või alaline sulgemine. Kuigi nendel
meetmetel võib olla märkimisväärne hoiatav mõju, ei ole kõik liikmesriigid neid
veel täielikult üle võtnud[24].
Ainult Austria, Küpros ja Slovakkia on kasutanud artikli 12 lõikega 2
ette nähtud võimalust avalikustada nimekirja artiklis 9 osutatud
kuriteo toime pannud tööandjatest, kellel on juriidilise isiku staatus. I.2. Nii otseste kui ka kaudsete tööandjate vastutus
(artikli 2 punkt c, artikkel 8, artikli 9 lõige 2 ja
artikkel 11) Ebaseadusliku
töötamise keelu tõhususe tagamiseks kasutavad kõik liikmesriigid
artikli 2 punktis c sätestatud töötamise laia määratlust, mis
hõlmab mis tahes tasustatud või tasustamisele kuuluvat tegevust tööandja
tarbeks, tema juhtimisel ja/või järelevalve all, olenemata õiguslikust suhtest.
Lisaks
peavad artikli 8 kohaselt nii otsesed kui ka kaudsed tööandjad
vastutama artikliga 5 ette nähtud rahaliste karistuste kandmise eest,
sest mõnes valdkonnas, eriti nendes, mida ebaseaduslik töötamine mõjutab,
kasutatakse sageli alltöövõttu. Kõik
liikmesriigid peale Eesti ja Leedu on vastavalt artikli 8 lõike 1
punktile a oma õigusaktides sätestanud, et töövõtjat, kelle tööandja on
vahetu alltöövõtja, võib kohustada lisaks tööandjale või tema asemel kandma
artikli 5 alusel määratud rahalist karistust. Samuti tagavad enamik
liikmesriike[25]
vastavalt artikli 8 lõikele 2, et juhul kui tööandja on alltöövõtja,
võib peatöövõtjat ja iga vahealltöövõtjat, kes olid teadlikud sellest, et
tööandjast alltöövõtja võttis tööle ebaseaduslikult töötavaid sisserändajaid,
kohustada maksma trahvi. Selleks
et hõlbustada nende sätete jõustamist ja tagada töövõtjate jaoks õiguskindlus,
on artikli 8 lõikes 3 sätestatud, et töövõtjat, kes on järginud
vajaliku hoolsuse kohustust, ei võeta selle artikli lõike 1 või 2
kohaselt vastutusele. Paljude liikmesriikide[26] õiguses ei
ole siiski vajaliku hoolsuse kohustust määratletud. Sel juhul viidatakse sageli
lepingu-/tsiviilõiguse üldsätetele. Vastavalt
artikli 9 lõikele 2 on kõik liikmesriigid taganud, et ebaseaduslike
sisserändajate teadlikule töölevõtmisele kihutamine, kaasaaitamine ja õhutamine
on samuti kriminaalkorras karistatav tegu. Ühtlasi on liikmesriigid
artikli 11 kohaselt taganud, et juriidilisi isikuid võib võtta
vastutusele artiklis 9 nimetatud kuritegude eest, mis pandi
toime puuduliku järelevalve tagajärjel[27] või mille on
nende kasuks toime pannud isik, kellel on juriidilises isikus juhtiv koht ning
kes tegutses iseseisvalt või juriidilise isiku organi liikmena. Tänu direktiivi
ülevõtmisele saab kõiki ebaseaduslikust töötamisest kasu saavaid isikuid
enamikus liikmesriikidest asjakohaselt karistada. See on ülimalt oluline
ebaseadusliku töötamisega võitlemiseks, kuid hädavajalik ka selleks, et
ebaseaduslikud sisserändajad saaksid lihtsamini kasutada neile direktiiviga
antud õigusi. II. Ebaseaduslikult töötavate kolmandate riikide kodanike
suhtes kohaldatavad kaitsemeetmed II.1. Maksmata
jäänud töötasu ja maksude maksmine (artikli 6 lõige 1 ja
artikkel 8) Liikmesriigid on
võtnud õigesti üle artikli 6 lõike 1 punkti a, mille kohaselt ebaseaduslikel
sisserändajatel on õigus tasule tehtud töö eest, ja artikli 6
lõike 1 punkti b, mille kohaselt tööandja peab maksma kõik maksud
ja sotsiaalkindlustusmaksed, mis ta oleks tasunud, kui kolmanda riigi
kodanik oleks töötanud seaduslikult. Maksmisele kuuluvate
summade arvutamisel eeldatakse vastavalt artikli 6 lõikele 3, et
töösuhe on kestnud vähemalt kolm kuud, välja arvatud juhul, kui tööandja
või töötaja suudab tõendada teisiti. Kõik liikmesriigid peale Eesti, Hispaania
ja Rumeenia lähtuvad oma õiguses sellest eeldusest ning Madalmaades võetakse
aluseks isegi kuus kuud. Kõik
liikmesriigid kohustavad artikli 6 lõike 1 punkti c kohaselt
tööandjat põhimõtteliselt kandma kõik kulud, mis kaasnevad tagasi pöördunud
või tagasi saadetud kolmanda riigi kodanikule maksmata jäänud töötasu
saatmisega riiki, kuhu ta on tagasi pöördunud või tagasi saadetud. Ühtlasi on
liikmesriigid üldjuhul[28]
vastavalt artiklile 8 sätestanud, et peale tööandja võib kohustada ka
peatöövõtjat ja vahealltöövõtjat kohustada tasuma mis tahes maksmata jäänud
töötasu ja makse. II.2. Õiguskaitsevahendite
kättesaadavus ja kaebuste esitamise lihtsustamine (artikli 6 lõiked 2–5
ning artikkel 13) Põhilised
kaitsemeetmed, mis on eespool kirjeldatud sätete jõustamiseks direktiivis ette
nähtud, on õiguskaitsevahendite kättesaadavuse tagamine ja kaebuste esitamise
lihtsustamine, mille eesmärk on heastada ebaseaduslike sisserändajate
ebaõiglane kohtlemine. Samal ajal tekitab just selle direktiivi osa ülevõtmine
muret, sest liikmesriikides ebaseaduslike sisserändajate õiguste kohtulikuks
kaitsmiseks loodud mehhanismid on nõrgad või puuduvad üldse. Väga vähesed
liikmesriigid[29]
on võtnud üle sätte, millega ebaseaduslikult töötavale sisserändajale antakse
selge sõnaga õigus esitada taotlus tööandjalt maksmata jäänud töötasu
väljanõudmiseks, sealhulgas juhtudel, kui sisserändaja on tagasi pöördunud
või tagasi saadetud[30].
Enamik liikmesriike piirduvad viitega üldsätetele, milles käsitletakse õigust
esitada hagi tsiviilkohtule või töövaidluskomisjonile. Vähesed liikmesriigid[31]
on kehtestanud artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkiga b ette
nähtud võimaluse algatada menetlus maksmata jäänud töötasu väljanõudmiseks,
ilma et kolmanda riigi kodanikul oleks vaja esitada sellekohane taotlus. Vastavalt
artikli 13 lõikele 1 peavad liikmesriigid tagama tõhusad
mehhanismid, mille kaudu ebaseaduslikel sisserändajatel on võimalik esitada
kaebus oma tööandja kohta, sealhulgas kolmanda isiku kaudu. Samuti peavad
liikmesriigid artikli 13 lõike 2 kohaselt sätestama, et kolmandad
isikud, kellel on õigustatud huvi tagamaks, et käesolevat direktiivi
järgitakse, võivad tegutseda kas kolmanda riigi kodaniku nimel või tema
toetuseks mis tahes haldus- ja/või tsiviilmenetlustes, mis on algatatud tema
õiguste kaitseks. Mitmes liikmesriigis võivad ebaseaduslike sisserändajate
nimel kaebusi esitada ja neid siseriiklikes menetlustes esindada ametiühingud[32].
Harvematel juhtudel on see ülesanne antud võõrtöötajate organisatsioonidele[33]
või kontrollivolitustega ametiasutustele[34]. Luksemburg,
Malta ja Madalmaad ei ole oma õiguses selliseid kolmandaid isikuid veel
kindlaks määranud. Vaid neli
liikmesriiki[35]
on loonud mehhanismid, mis võimaldavad ebaseaduslikul sisserändajal saada
maksmata jäänud töötasu, sealhulgas ka juhul, kui ta on tagasi pöördunud või kui
ta on tagasi saadetud (artikli 6 lõige 4). Näiteks Prantsusmaa
sisserände ja integratsiooni amet saab anda välja täitekorraldusi, et raha
ebaseaduslikult töötanud sisserändaja nimel välja nõuda ja seejärel see talle
üle anda. Teised liikmesriigid toetuvad selleks kohtuotsuste täitmisele
pööramist käsitlevatele üldsätetele. Direktiivi
kohaselt tuleb ebaseaduslikult töötavaid sisserändajaid nende õigustest
„süstemaatiliselt ja objektiivselt” teavitada. Mitu liikmesriiki[36]
ei ole seda oma õiguses ette näinud ja mõned liikmesriigid[37]
leiavad, et piisab üldistest haldusjuhistest ja haldusmenetluse subjekti
teabeõigust käsitlevatest eeskirjadest. See võib tegelikkuses tähendada, et
liikmesriik on esitanud teabe veebisaitidel, mille olemasolust ebaseaduslikud
sisserändajad ei ole tõenäoliselt teadlikud või millele neil ei ole
juurdepääsu. Ainult mõned
liikmesriigid[38]
on selge sõnaga võtnud üle artikli 6 lõike 5 ja artikli 13
lõike 4, mis kohustab neid andma artikli 9 lõike 1
punktides c ja e osutatud kuritegude suhtes algatatud
kriminaalmenetlustega seotud kolmandate riikide kodanikele piiratud
ajavahemikuks elamislube vastavalt sellise menetluse pikkusele ning määrama
kindlaks tingimused nimetatud lubade pikendamiseks, kuni ebaseaduslik
sisserändaja on talle välja maksmata summad kätte saanud. Asjaolu, et
paljudes liikmesriikides puuduvad menetlused õiguskaitsevahendite
kättesaadavamaks tegemiseks ebaseaduslikele sisserändajatele ja nende
abistamiseks nende õiguste kohtulikul kaitsmisel, võib kokkuvõttes raskendada
võitlust ebaseadusliku töötamisega. Tööandja vastu suunatud kaebuste esitamise
hõlbustamisega saavad liikmesriigid oluliselt toetada oma ebaseadusliku
töötamise avastamise strateegiaid. III. Ebaseadusliku töötamise
avastamine ja ebaseadusliku töötamise keelu jõustamine III.1. Ennetusmeetmed:
tööandja kohustused (artikkel 4) Tööandjate
teadlikkuse suurendamiseks ja kontrollide hõlbustamiseks on kõik liikmesriigid
võtnud üle direktiivis 4 sätestatud ennetusmeetmed. Nende kohaselt peab
kolmanda riigi kodanikul olema kehtiv elamisluba või muu riigis viibimise luba
ning tal tuleb see esitada. Tööandja peab säilitama vähemalt töötamise ajal
kõnealuse dokumendi koopiat või registreerima selle sisu kontrollimiseks ning
teavitama sätestatud tähtaja jooksul pädevaid asutusi kolmanda riigi kodaniku
tööle võtmisest. Enamikus
liikmesriikides[39]
tuleb kirjeldatud menetlus lõpule viia mõni päev enne töötamise algust või
lepingu sõlmimist,[40]
kuid hiljemalt esimesel tööpäeval[41].
Teistes liikmesriikides võib teavitamine toimuda alles mitu päeva[42]
või nädalat pärast töötamise algust[43].
Kui tööandja on järginud menetlust, vabastatakse ta vastutusest, välja arvatud
juhul, kui ta teadis, et dokumendid olid võltsitud[44]. Ainult vähesed
liikmesriigid on kasutanud võimalust näha ette lihtsustatud teavitamismenetlus
juhul, kui tööandja on füüsiline isik ja töötatakse tema isiklikuks tarbeks
(Saksamaa, Itaalia ja Luksemburg), ja/või vabastada tööandja teavitamise
kohustusest, kui tööle võetud kolmanda riigi kodanikul on pikaajalise elaniku
staatus (Austria, Küpros ja Eesti). III.2. Kontrollkäigud
(artikkel 14) Vastavalt
artiklile 14 tuleb liikmesriikidel oma õigusaktides selleks, et oleks
võimalik jõustada ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike
töötamise keeld, kohustada pädevaid ametiasutusi korraldama kontrollkäike
tegevusvaldkondades, mille puhul riski hinnatakse kõige suuremaks. Tõhus ja piisav
kontrollimine on hädavajalik, et võidelda ebaseadusliku töötamisega ja
võimaldada ebaseaduslikel sisserändajatel kasutada oma õigusi. Kui puudub
nõuetekohane kontroll, võib ka karistuse oht jääda teoreetiliseks. Kontrollkäike
käsitlevate aruannete ettenähtust hilisem esitamine komisjonile ja
mõnede aruannete kvaliteet valmistavad siiski muret. 2012. aastal esitasid
2011. aastal korraldatud kontrollkäikude kohta aruande ainult neli
liikmesriiki (Saksamaa, Prantsusmaa, Läti ja Slovakkia). 2013. aastal
esitasid ainult üheksa liikmesriiki oma aruande õigeaegselt (Soome,
Prantsusmaa, Ungari, Leedu, Läti, Poola, Rumeenia, Slovakkia ja Sloveenia).
Seetõttu saatis komisjon 10. oktoobril 2013 ülejäänud 15 liikmesriigile
kirja, et meenutada neile enne rikkumismenetluse algatamist nende kohustusi.
Pärast seda edastasid kõik liikmesriigid oma aruande. Üldiselt
on aruannetel veel arenguruumi. Osa teabest ei ole täielik, põhineb
erinevatel arvutusmeetoditel ja määratlustel ja/või ei vasta direktiivis
sätestatud aruandlusnõuetele. Kontrollkäike käsitlev teave on seega piiratud
ning terviklikku ülevaadet kogu ELis teostatud kontrollkäikudest ja nende
tulemustest on raske anda. Aruandluse lihtsustamiseks edastas komisjon juba 2010. aastal
liikmesriikidele aruandlusvormi. Aruandlusvormi on hiljuti ajakohastatud, et
saada liikmesriikidelt võrreldavaid andmeid ja teavet, mis võimaldaks
komisjonil hinnata direktiivi jõustamise tulemuslikkust. Selleks et
kontrollkäikudest oleks abi võitluses ebaseadusliku töötamisega, on oluline
kindlaks teha kõige suurema riskiga tegevusvaldkonnad. Mõni liikmesriik (Tšehhi
Vabariik, Eesti, Leedu, Malta ja Rumeenia) ei ole märkinud, kas ja kuidas ta on
kõige suurema riskiga tegevusvaldkonnad kindlaks teinud. Teiste
liikmesriikide aruannetest nähtub siiski, et enamasti on ebaseadusliku
töötamise oht kõige suurem ühtedes ja samades valdkondades: ehitus,
põllumajandus ja aiandus, majapidamistööd/koristusteenused ning toitlustamine
ja majutus. Liikmesriikidelt
saadud teave ohustatud tegevusvaldkondades korraldatud kontrollkäikude kohta on
esitatud tabelis 3. Vajaduse korral on seda täiendatud Eurostati ametlike
andmetega tööandjate ja töötajate arvu kohta. Tabelist selgub, et mõnes
liikmesriigis teostatud kontrollkäikude arv ei ole tõenäoliselt piisav, et
tööandjad lõpetaksid ebaseaduslike sisserändajate töölevõtmise. Bulgaarias,
Eestis, Poolas, Rumeenias ja Rootsis kontrolliti 2012. aastal alla 1 %
tööandjaid, samal ajal kui näiteks Austrias oli see näitaja 16,98 %,
Itaalias 17,33 % ja Sloveenias 28,93 %[45].
Sellest võib järeldada, et liikmesriikide meetmed erinevad märgatavalt,
mistõttu seadust rikkuva tööandja avastamine ja talle süüdistuse esitamine võib
olla mõnes liikmesriigis vähem tõenäoline. IV. Kokkuvõte ja edasised sammud Direktiivi 2009/52/EÜ
ülevõtmise tulemusena on ebaseaduslike sisserändajate töötamine kõikides
liikmesriikides keelatud ning nende tööandjatele määratakse rahalisi, haldus-
ja kriminaalkaristusi. Liikmesriikide õigusaktides sätestatud karistuste
raskusaste varieerub siiski märkimisväärselt. Kuna see sunnib kahtlema, kas
karistused on alati tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, tuleks olukorda
täiendavalt hinnata. Mõni liikmesriik
ei ole direktiiviga ette nähtud kaitsemeetmeid veel piisavalt rakendanud.
Arenguruumi on kõikides valdkondades, mis seonduvad kaitse pakkumisega
ebaseaduslikele sisserändajatele: nõude esitamine tööandja vastu ja
tulemuslikud mehhanismid selle võimaldamiseks või sedavõrd elementaarne nõue
nagu sisserändajate süstemaatiline ja objektiivne teavitamine nende õigustest. Osa
liikmesriikidest peab tõenäoliselt astuma olulisi samme, et parandada mitte
ainult oma aruandlust, vaid ka kontrollkäike ning kehtestama suurema riskiga
tegevusvaldkondade süstemaatilise kindlakstegemise kaudu selgemad prioriteedid.
2012. aasta kohta kogutud teave näitab, et tõhusa ja piisava
kontrollkäikude süsteemi tagamiseks tuleb veel teha palju tööd. Sellise süsteemi
puudumine seab suure kahtluse alla ebaseadusliku töötamise keelu tulemusliku
jõustamise ja liikmesriikide jõupingutused direktiivi jõustamisel esinevate
erinevuste vähendamiseks. Liikmesriigid on
kohustatud esitama igal aastal enne 1. juulit kontrollkäike käsitleva
aruande ning seepärast jälgib komisjon ka edaspidi liikmesriikide tegevust
selles valdkonnas ja võtab vajaduse korral meetmeid. Selleks et suurendada
liikmesriikide teadlikkust juba nimetatud ja tekkida võivatest probleemidest
direktiivi ülevõtmisel, suhtleb komisjon iga liikmesriigiga eraldi ning algatab
vajaduse korral süsteemi EU Pilot kaudu menetluse. Komisjon toetab
liikmesriike, et tagada direktiivi piisav rakendamine kogu ELis. Alates
direktiivi vastuvõtmisest 2009. aastal on komisjon pidevalt kutsunud
liikmesriike üles arutama selle mitme olulisema sätte ülevõtmist ja rakendamist
ning sama üleskutse kehtib ka eelseisvateks kohtumisteks. Vajaduse korral on
võimalik koostada praktilised suunised direktiivi rakendamiseks, sealhulgas sisserändajate
õiguste kohtulikuks kaitsmiseks. Praegu ei ole
komisjonil kavas esitada ühtegi ettepanekut direktiivi muutmiseks. Aja jooksul
hindab komisjon, kas ülevõtmismeetmed on piisavad ebaseadusliku töötamise
vähendamiseks ja ajendavad kasutama võimalusi seaduslikuks sisserändeks,
millest oleks kasu nii sisserändajatele kui ka tööandjatele ja
liikmesriikidele. Tabel 1. Rahalised karistused Riik || Isik1 || Rahalise karistuse summa || Artikli 5 lõige 32 || Võrdlus enne direktiivi ülevõtmist kehtinud õigusnormidega Miinimum || Fikseeritud || Maksimum Rahaline karistus iga ebaseaduslikult töötava sisserändaja kohta AT || F/J || EUR 1 000/4 000 || || EUR 10 000/50 000 || EI || → BE || F/J || EUR 300 || || EUR 3 000 || EI || Varem õigusnormid puudusid BG || F || BGN 750/1 500 (EUR 383/767) || || BGN 7 500/15 000 (EUR 3 834/7 669) || EI || Varem õigusnormid puudusid J || BGN 3 000/6 000 (EUR 1 534/3 068) || || BGN 30 000/60 000 (EUR 15 338/30 677) CY || F/J || || || CYP 500/2 000 (EUR 854/3 417) || JAH || → EE || F || || || EUR 1 200 || EI || → J || || || EUR 3 200 EL || F/J || || EUR 5 000/10 000 || || EI || ↑ ES || F/J || EUR 10 001 || || EUR 100 000 || EI || ↑ FR || F/J || EUR 6 980 || || EUR 52 350 || EI || ↑ HU || F/J || || HUF 500 000 (EUR 1 630) || || JAH || → IT || F || EUR 1 950 || || EUR 15 600 || EI || ↑ LT || F/J || || LTL 3 000/10 000 (EUR 869/2 896) || LTL 10 000/20 000 (EUR 2 896/5 792) || EI || → LU || F/J || || EUR 2 500 || || EI || Varem õigusnormid puudusid NL || F || || || EUR 11 250 || JAH || ↑ J || || || EUR 45 000 RO || F/J || RON 3 000 (EUR 662) || || RON 4 000 (EUR 883) || EI || ↑ SE || F/J || || || SEK 22 200/44 400 (EUR 2 477/4 954) || EI || → SI || F || EUR 2 000 || || EUR 5 000 || EI || → J || EUR 4 000 || || EUR 12 000 Ebaseaduslikult töötavate sisserändajate arvu võetakse trahvi arvutamisel arvesse CZ || F || || || CZK 5 000 000 (EUR 182 305) || EI || ↑ J || CZK 250 000 (EUR 9 115) || || CZK 10 000 000 (EUR 364 606) DE || F/J || || || EUR 500 000 || EI || → FI || F/J || EUR 1 000 || || EUR 30 000 || JAH || Varem õigusnormid puudusid LV || F || EUR 210 || || EUR 500 || EI || Varem õigusnormid puudusid MT || F/J || || || EUR 11 646,87 || EI || → PL || F/J || PLN 3 000 (EUR 720) || || || JAH || → PT || F/J || EUR 2 000 || || EUR 90 000 || EI || → SK || F/J || EUR 2 000 || || EUR 200 000 || EI || → 1 F = füüsiline isik, J = juriidiline isik. 2 Kas on kasutatud direktiivi 2009/52/EÜ artikli 5 lõikega 3 ette nähtud võimalust („Liikmesriigid võivad kehtestada kergemad rahalised karistused, kui tööandja on füüsiline isik, kes võtab ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku tööle oma isiklikuks tarbeks ning kui tegemist ei ole olnud eriti orjastavate töötingimustega”). (Vahetuskursid 4. aprilli 2014. aasta seisuga: 1 BGN = EUR 0,511281; 1 CYP = EUR 1,70860; 1 CZK = EUR 0,0364632; 1 HUF = EUR 0,00326012; 1 LTL = EUR 0,289620; 1 PLN = EUR 0,240083; 1 ROL = EUR 0,224388; 1 SEK = EUR 0,111573) Tabel 2.
Kriminaalkaristused Riik || Kriminaalkaristus (vastavalt vajadusele vabadusekaotuse pikkus ja trahvisumma) || Võrdlus enne direktiivi ülevõtmist kehtinud õigusnormidega Art 9 lg 1 punkt a || Art 9 lg 1 punkt b || Art 9 lg 1 punkt c || Art 9 lg 1 punkt d || Art 9 lg 1 punkt e AT || Vabadusekaotus kuni 6 kuud || Vabadusekaotus kuni 6 kuud või trahv || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus kuni 6 kuud või trahv || ↓ BE || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 3 aastat ja/või trahv 600–6 000 eurot || Varem õigusnormid puudusid BG || Vabadusekaotus 1–5 aastat ja trahv 5 000–50 000 leevi (2 554–25 564 eurot) || Vabadusekaotus kuni 4 aastat ja trahv 2 000–20 000 leevi (1 022–10 225 eurot) || Vabadusekaotus 1–5 aastat ja trahv 5 000–50 000 leevi (2 554–25 564 eurot) || Vabadusekaotus kuni 4 aastat ja trahv 2 000–20 000 leevi (1 022–10 225 eurot) || Vabadusekaotus 1–5 aastat ja trahv 5 000–50 000 leevi (2 554–25 564 eurot) || Varem õigusnormid puudusid CY || Vabadusekaotus kuni 5 aastat ja/või trahv kuni 20 000 eurot || Varem õigusnormid puudusid CZ || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 5 aastat || - || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 5 aastat || → DE || Vabadusekaotus kuni 1 aasta või trahv || Vabadusekaotus kuni 1 aasta või trahv || Vabadusekaotus kuni 3 aastat või trahv (rasketel juhtudel 6 kuud kuni 5 aastat) || Vabadusekaotus kuni 3 aastat või trahv || Vabadusekaotus kuni 1 aasta või trahv || ↑ EE || Trahv 30–500 päevamäära (96–1 600 eurot) või vabadusekaotus kuni 3 aastat || Varem õigusnormid puudusid EL || Vabadusekaotus vähemalt 5 kuud || Vabadusekaotus vähemalt 6 kuud || Vabadusekaotus vähemalt 6 kuud || ↑ ES || - || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 6 aastat ja/või trahv 6–12 kuu päevamäära || Vabadusekaotus 2–5 aastat ja/või trahv 6–12 kuu päevamäära || - || - || → FI || Trahv või vabadusekaotus kuni 1 aasta || → FR || Vabadusekaotus kuni 5 aastat ja trahv kuni 15 000 eurot || → HU || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus 1–5 aastat || Vabadusekaotus 1–5 aastat || Vabadusekaotus 1–5 aastat || Varem õigusnormid puudusid Riik || Kriminaalkaristus (vastavalt vajadusele vabadusekaotuse pikkus ja trahvisumma) || Võrdlus enne direktiivi ülevõtmist kehtinud õigusnormidega Art 9 lg 1 punkt a || Art 9 lg 1 punkt b || Art 9 lg 1 punkt c || Art 9 lg 1 punkt d || Art 9 lg 1 punkt e IT || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 3 aastat ja trahv 5 000 eurot || ↑ Karistuse suurendamine kolmandiku kuni poole võrra || || Karistuse suurendamine kolmandiku kuni poole võrra LT || Trahv või vabadusekaotus kuni 2 aastat || - || Trahv või vabadusekaotus kuni 2 aastat || Varem õigusnormid puudusid LU || Vabadusekaotus 8 päeva kuni 1 aasta ja/või trahv 2 501–20 000 eurot || Varem õigusnormid puudusid LV || Vabadusekaotus kuni 3 kuud või trahv kuni 100 kuu miinimumpalka (32 000 eurot) || Vabadusekaotus kuni 3 kuud või ühiskondlikult kasulik töö või trahv kuni 100 kuu miinimumpalka (32 000 eurot) || Vabadusekaotus kuni 3 kuud või trahv kuni 100 kuu miinimumpalka (32 000 eurot) || Varem õigusnormid puudusid MT || Trahv kuni 11 646,87 eurot ja/või vabadusekaotus kuni 2 aastat || → NL || Vabadusekaotus kuni 3 aastat või trahv kuni 78 000 eurot || Vabadusekaotus kuni 1 aasta või trahv kuni 78 000 eurot || → PL || Vabadusekaotus kuni 12 kuud ja trahv || Vabadusekaotus kuni 3 aastat || Vabadusekaotus kuni 12 kuud ja trahv || Varem õigusnormid puudusid PT || Vabadusekaotus kuni 1 aasta või trahv kuni 240 päevamäära (120 000 eurot) || Vabadusekaotus kuni 2 aastat või trahv kuni 480 päevamäära (240 000 eurot) || Vabadusekaotus 1–5 aastat || Vabadusekaotus 2–6 aastat || Vabadusekaotus kuni 2 aastat või trahv kuni 480 päevamäära (240 000 eurot) || Varem õigusnormid puudusid RO || - || Vabadusekaotus kuni 1–2 aastat või trahv || - || Vabadusekaotus kuni 1–2 aastat või trahv || Vabadusekaotus 1–3 aastat || Varem õigusnormid puudusid SE || Trahv või vabadusekaotus kuni 1 aasta || Varem õigusnormid puudusid SI || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus kuni 3 aastat || Varem õigusnormid puudusid SK || Vabadusekaotus kuni 2 aastat || Vabadusekaotus 6 kuud kuni 3 aastat || Varem õigusnormid puudusid Tabel 3. 2012. aastal
teostatud kontrollkäigud Riik || DIREKTIIV 2009/52/EL || Märkused Kontrollkäigud || Tulemused Koguarv || Kontrollitud tööandjate osakaal kõikide tegevusvaldkondade tööandjatest (%) || Ebaseadusliku töötaja* avastamiseni viinud kontrollkäikude arv || Avastatud ebaseaduslike töötajate arv || Avastatud ebaseaduslike töötajate osakaal kõikide tegevusvaldkondade töötajatest (%) AT || 32 765 || 16,98 || 2 948 || 4 490 || 0,11 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud BE || 14 127 || 7,86 || 1 538 || 1 826 || 0,41 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud BG || 119 || 0,12 || 1 || 1 || 0,00003 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud CY || 5 736 || 38,5 || / || 1 340 || 0,35 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud CZ || 27 914 || 17,45 || 27 || 46 || 0,00095 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud DE || 122 577 || 6,91 || / || / || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud EE || 79 || 0,36 || 0 || 0 || 0 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud EL || 8 704 || 3.35 || 30 || 49 || 0,00138 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; andmed käsitlevad ajavahemikku 1.8.2012–31.12.2012 ES || 53 671 || 6,12 || 5 386 || 5 386 || 0,03145 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud FI || 1 800 || 1,9 || / || / || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud FR || 1 331 || / || / || 621 || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; andmed käsitlevad tööloata töötavaid sisserändajaid, kuid mitte seda, kas neil on elamisluba HU || 19 080 || 9,72 || / || / || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud IT || 243 847 || 17,33 || / || 11 499 || 0,05115 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud LT || 1 453 || 5,38 || / || 0 || 0 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; andmed käsitlevad ajavahemikku 1.8.2012–31.12.2012 LV || 2 648 || / || / || 1 || 0,00012 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; andmed käsitlevad ajavahemikku 1.1.2012–1.5.2013 LU || 3 097 || 43,62 || / || / || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud MT || 3 831 || 53,07 || 70 || 88 || 0,05167 || Andmed käsitlevad tööloata töötavaid sisserändajaid, kuid mitte seda, kas neil on elamisluba NL || 11 181 || / || 776 || 1 123 || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; Eurostati andmed tööandjate ja töötajate koguarvu kohta ei ole kättesaadavad PL || 2 776 || 0,44 || 61 || 133 || 0,00306 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud PT || 2 305 || 1,09 || / || 10 828 || 0,25 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud RO || 916 || 0,82 || / || 22 || 0,00025 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud SE || 414 || 0,25 || / || / || / || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud SI || 9 027 || 28,93 || / || 8 || 0,00088 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud SK || 39 801 || 57,77 || / || 22 || 0,00095 || Kõik tegevusvaldkonnad hõlmatud; osa andmetest ei käsitle elamisloa olemasolu Ebaseaduslik töötaja – ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik [1] Eurostat, 2013. Madalmaade ja Kreeka andmed ei olnud kättesaadavad. [2] Direktiiv 2009/52/EÜ, 18. juuni 2009, millega sätestatakse
ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele
kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded („tööandjate karistuste
direktiiv”, ELT L 168, 30.6.2009, lk 24). [3] Komisjoni teatis „Rände ja liikuvuse suhtes võetud üldine
lähenemisviis”, KOM(2011) 743 (lõplik). [4] Komisjoni teatis ELi tagasisaatmispoliitika kohta, COM(2014) 199
(final), 28.3.2013. [5] Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/36/EL, 5. aprill 2011,
milles käsitletakse inimkaubanduse tõkestamist ja sellevastast võitlust ning
inimkaubanduse ohvrite kaitset (ELT L 101, 15.4.2011, lk 1). [6]
Direktiiv 2014/36/EL kolmandate riikide kodanike hooajatöötajatena riiki
sisenemise ja seal viibimise tingimuste kohta (ELT L 94, 28.3.2014, lk 375).
[7] Direktiivi 2009/52/EÜ artikkel 17. [8] Euroopa Liidu toimimise lepingu
artikkel 258 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 226). [9] Austria, Belgia, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Prantsusmaa,
Kreeka, Itaalia, Küpros, Leedu, Luksemburg, Ungari, Malta, Madalmaad, Poola,
Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Soome ja Rootsi. [10] Direktiiviga 2009/52/EÜ on seotud kõik liikmesriigid, välja arvatud
Taani, Iirimaa ja Ühendkuningriik. Horvaatia puhul ei ole ühinemisest tulenevat
direktiivi rakendamist veel hinnatud. [11] Saksamaa, Kreeka, Soome, Prantsusmaa, Malta, Rumeenia ja Rootsi
(direktiivi 2009/52/EÜ artikli 3 lõige 3). [12] Austria, Belgia, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Eesti,
Prantsusmaa, Soome, Ungari, Leedu, Malta, Rumeenia ja Rootsi. [13]
Teatis põhineb komisjoni tellitud uurimusel. [14]
Direktiivi 2009/52/EÜ artikkel 16. [15] Tšehhi Vabariik, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Itaalia, Madalmaad ja
Rumeenia. [16] Austria, Belgia, Bulgaaria, Küpros, Eesti, Kreeka, Hispaania,
Prantsusmaa, Ungari, Itaalia, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Rumeenia, Rootsi ja
Sloveenia. [17] Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Soome, Läti, Malta, Poola, Portugal ja
Slovakkia. [18] Muude
tegurite hulka kuuluvad näiteks sarnaste süütegude eest kohaldatavad karistused
ja süüteo täpne koosseis asjaomase riigi õiguses. Karistuste tõhususe
hindamiseks kasutatakse tegelikult kohaldatud karistuste kohta kogutud
empiirilisi andmeid. [19] Miinimumpalga andmed Eurostatilt:
http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/labour_market/earnings/main_tables. [20] Austria, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Soome, Prantsusmaa,
Itaalia, Malta ja Madalmaad. [21] Belgia, Bulgaaria, Küpros, Eesti, Ungari, Leedu, Luksemburg, Läti,
Poola, Portugal, Rumeenia, Rootsi, Sloveenia ja Slovakkia. [22] Rumeenia. [23] Tšehhi Vabariik, Hispaania ja Läti. [24] Belgia, Kreeka, Bulgaaria, Soome, Luksemburg, Tšehhi Vabariik, Itaalia
ja Eesti. [25] Välja arvatud Eesti ja Leedu. [26] Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Eesti, Kreeka, Hispaania,
Ungari, Itaalia, Leedu, Malta, Portugal, Rumeenia, Rootsi, Sloveenia ja
Slovakkia. [27] Puudulikust järelevalvest ja kontrollist tulenevat juriidiliste
isikute (äriühingute) vastutusele võtmist käsitleva sätte ülevõtmisega oli
probleeme ainult Luksemburgil. [28] Välja arvatud Eesti ja Leedu. [29] Bulgaaria, Küpros, Kreeka ja Sloveenia. [30] Küpros, Kreeka, Poola ja Rootsi. [31] Belgia, Prantsusmaa, Ungari, Malta ja Poola. [32] Austria, Küpros, Saksamaa, Eesti, Kreeka, Soome, Prantsusmaa, Ungari,
Itaalia, Leedu, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia. [33] Tšehhi Vabariik, Soome, Ungari, Läti ja Rootsi. [34] Kreeka, Hispaania, Soome, Itaalia ja Leedu. [35] Belgia, Kreeka ja Prantsusmaa. [36] Bulgaaria, Hispaania, Itaalia, Läti, Malta, Madalmaad, Sloveenia ja
Slovakkia. [37] Belgia, Soome, Ungari ja Rumeenia. [38] Austria, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Ungari, Itaalia, Luksemburg,
Rootsi, Sloveenia ja Slovakkia. [39] Välja arvatud Soome. [40] Bulgaaria, Küpros, Hispaania, Prantsusmaa, Leedu, Madalmaad ja
Rumeenia. [41] Belgia, Tšehhi Vabariik, Kreeka, Itaalia, Läti, Malta ja Portugal. [42] Austria, Eesti, Ungari, Luksemburg, Poola ja Slovakkia. [43] Saksamaa, Rootsi ja Sloveenia. [44] Välja arvatud Bulgaaria ja Itaalia. [45] Kontrollkäikudealase teabe esitamisel on mõni liikmesriik käsitlenud
ainult kõige suurema riskiga tegevusvaldkondi, teised kõiki valdkondi
(üksikasjad tabelis 3).