Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS euro kasutuselevõtu kohta Lätis 1. jaanuaril 2014 /* COM/2013/0345 final - 2013/0190 (NLE) */
SELETUSKIRI 1. ETTEPANEKU TAUST Nõukogu otsustas 3. mail 1998. aastal, et
Belgia, Saksamaa, Hispaania, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg,
Madalmaad, Portugal, Austria ja Soome olid täitnud vajalikud tingimused euro
kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 1999. aastal. Taani ja Ühendkuningriik kasutasid
loobumisklauslit, mistõttu nõukogu nende kohta hinnangut ei andnud. Kreekat ja
Rootsit vaatles nõukogu kui liikmesriike, kelle suhtes on kehtestatud erand.
Nõukogu otsustas 19. juunil 2000. aastal, et Kreeka oli täitnud vajalikud
tingimused euro kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 2001. aastal. Ühinemisakti
artikli 4 kohaselt on Euroopa Liiduga 1. mail 2004. aastal ühinenud riigid
(Tšehhi Vabariik, Eesti, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia
ja Slovakkia) liikmesriigid, kelle suhtes on kehtestatud erand. Nõukogu
otsustas 11. juulil 2006. aastal, et Sloveenia oli täitnud vajalikud tingimused
euro kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 2007. aastal. Ühinemisakti artikli 5
kohaselt on Euroopa Liiduga 1. jaanuaril 2007. aastal ühinenud Bulgaaria ja
Rumeenia liikmesriigid, kelle suhtes on kehtestatud erand. Nõukogu otsustas 10.
juulil 2007. aastal, et Küpros ja Malta olid täitnud vajalikud tingimused
ühisraha kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 2008. aastal. Nõukogu otsustas 8. juulil
2008. aastal, et Slovakkia oli täitnud vajalikud tingimused euro
kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 2009. aastal. Nõukogu otsustas 13. juulil 2010.
aastal, et Eesti oli täitnud vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks 1.
jaanuaril 2011. aastal. Ühinemisakti artikli 5 kohaselt on Euroopa Liiduga 1.
juulil 2013. aastal ühinev Horvaatia liikmesriik, kelle suhtes kehtestatakse
erand. Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi
toimimise leping”) artikli 140 lõikega 1 on ette nähtud, et vähemalt kord kahe
aasta järel või kui seda taotleb mõni liikmesriik, kelle suhtes on kehtestatud
erand, annavad komisjon ja Euroopa Keskpank nõukogule aru nende riikide
edusammudest majandus- ja rahaliiduga seotud kohustuste täitmisel, kelle suhtes
on kehtestatud erand. Komisjon võib esitada oma ja Euroopa Keskpanga (EKP)
aruannete põhjal nõukogule ettepaneku võtta kooskõlas ELi toimimise lepingu
artikli 140 lõike 2 kohase menetlusega vastu otsus tühistada kehtestatud erand
nende liikmesriikide puhul, kes on täitnud vajalikud tingimused. Komisjoni ja EKP korrapäraselt koostatavad
viimased lähenemisaruanded võeti vastu 2012. aasta mais. 5. märtsil 2013.
aastal esitas Läti taotluse vastastikuse lähenemise uueks hindamiseks, et võtta
euro kasutusele 1. jaanuaril 2014. aastal, kui tema suhtes kehtestatud erand
tühistatakse. Vastuseks sellele taotlusele koostasid komisjon ja EKP Läti kohta
lähenemisaruande. Kolleegium võttis komisjoni 2013. aasta
lähenemisaruande Läti kohta vastu 5. juunil 2013. EKP võttis oma aruande vastu
3. juunil. Kõnealustes aruannetes hinnatakse Läti õigusaktide, sealhulgas Läti
keskpanga põhikirja kooskõla asutamislepingu artiklitega 130 ja 131 ning EKPS
ja EKP põhikirjaga. Aruannetes vaadeldakse ka püsiva vastastikuse lähenemise
kõrge taseme saavutamist lähenemiskriteeriumide täitmise alusel ning võetakse
arvesse mitmeid teisi ELi toimimise lepingu artikli 140 lõike 1 viimases lõigus
nimetatud tegureid. Komisjoni lähenemisaruandes jõutakse
järeldusele, et Läti täidab euro kasutuselevõtu tingimusi. Komisjon on oma ja EKP aruande põhjal vastu
võtnud lisatud ettepaneku nõukogu otsuse kohta, millega tühistatakse Läti
suhtes kehtestatud erand alates 1. jaanuarist 2014. 2. HUVITATUD ISIKUTEGA
KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED Majandus- ja rahanduskomitees ning majandus-
ja rahandusministrite nõukogus / eurorühmas peetakse liikmesriikidega eri
valdkondade raames korrapäraselt arutelusid majanduspoliitiliste probleemide
üle. Arutelud hõlmavad mitteametlikke nõupidamisi euroalaga liitumisega seotud
küsimustes (sh vahetuskursipoliitika). Arutelud teadlaste ja muude huvitatud
isikutega toimuvad konverentside/seminaride ja erikohtumiste raames. Majanduse arengut euroalal ja liikmesriikides
hinnatakse erinevate majanduspoliitika koordineerimise ja järelevalve
menetluste raames (eelkõige ELi toimimise lepingu artikli 121 raames) ning
komisjon hindab ja analüüsib korrapäraselt riigispetsiifilisi ja kogu ELi
hõlmavaid suundumusi (sh koostab prognoose, avaldab korrapäraselt trükiseid,
annab oma panuse majandus- ja rahanduskomitee ning majandus- ja
rahandusministrite nõukogu / eurorühma töösse). Komisjon teeb kooskõlas
proportsionaalsuse põhimõttega ja varasema tavaga ettepaneku mitte koostada
ametlikku mõjuhinnangut. 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG 3.1. Õiguslik alus Käesoleva ettepaneku õiguslik alus on ELi
toimimise lepingu artikli 140 lõige 2, milles on sätestatud menetlus, mille
kohaselt nõukogu võtab vastu otsuse euro kasutuselevõtu kohta ja tühistab
asjaomase liikmesriigi suhtes kehtestatud erandi. Nõukogu võtab otsuse vastu komisjoni
ettepanekul pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ja pärast arutelu
Euroopa Ülemkogus ning olles saanud kvalifitseeritud häälteenamusega
vastuvõetud soovituse nendelt liikmetelt, kes esindavad liikmesriike, kelle
rahaühik on euro. 3.2. Subsidiaarsus ja
proportsionaalsus Ettepanek tehakse ELi ainupädevusse kuuluvas
valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata. Käesolev algatus ei lähe oma eesmärgi
saavutamiseks vajalikust kaugemale ja vastab seega proportsionaalsuse
põhimõttele. 3.3. Õigusakti valik Otsus on ainuke sobiv õigusakt kooskõlas ELi
toimimise lepingu artikli 140 lõikega 2. 4. MÕJU EELARVELE Ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet. 2013/0190 (NLE) Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS euro kasutuselevõtu kohta Lätis 1. jaanuaril
2014
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 140 lõiget 2, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Komisjoni aruannet,[1] võttes arvesse Euroopa Keskpanga aruannet,[2] võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, võttes arvesse arutelu Euroopa Ülemkogus, võttes arvesse neid liikmesriike esindavate
nõukogu liikmete soovitust, mille rahaühik on euro, ning arvestades järgmist: (1) Majandus- ja rahaliidu kolmas
etapp algas 1. jaanuaril 1999. Brüsselis 3. mail 1998. aastal toimunud nõukogu
kohtumisel, millest võtsid osa riigipead ja valitsusjuhid, otsustati, et
Belgia, Saksamaa, Hispaania, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg,
Madalmaad, Austria, Portugal ja Soome olid täitnud vajalikud tingimused euro
kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 1999[3]. (2) Nõukogu sätestas otsuses
2000/427/EÜ,[4]
et Kreeka oli täitnud vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks 1. jaanuaril
2001. Nõukogu sätestas otsuses 2006/495/EÜ,[5]
et Sloveenia oli täitnud vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks 1.
jaanuaril 2007. Nõukogu sätestas otsustes 2007/503/EÜ[6] ja 2007/504/EÜ,[7] et Küpros ja Malta olid täitnud
vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks 1. jaanuaril 2008. Nõukogu sätestas
otsuses 2008/608/EÜ,[8]
et Slovakkia oli täitnud vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks. Nõukogu
sätestas otsuses 2010/416/EL,[9]
et Eesti oli täitnud vajalikud tingimused euro kasutuselevõtuks. (3) Vastavalt Euroopa Ühenduse
asutamislepingule (edaspidi „EÜ asutamisleping”) lisatud protokolli (teatavate
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriiki käsitlevate sätete kohta) lõikele
1 teatas Ühendkuningriik nõukogule, et ta ei kavatse 1. jaanuaril 1999. aastal
üle minna majandus- ja rahaliidu kolmandasse etappi. Seda teadet ei ole muudetud.
Vastavalt EÜ asutamislepingule lisatud protokolli (teatavate Taanit käsitlevate
sätete kohta) lõikele 1 ning Edinburghis 1992. aasta detsembris riigipeade ja
valitsusjuhtide poolt vastu võetud otsusele teatas Taani nõukogule, et ta ei
osale majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis. Taani ei ole taotlenud Euroopa
Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artikli 140 lõikes 2
osutatud menetluse algatamist. (4) Otsusega 98/317/EÜ kehtestati
Rootsi suhtes aluslepingu artikli 139 lõikes 1 määratletud erand. Vastavalt
2003. aasta ühinemisakti[10]
artiklile 4 on Tšehhi Vabariigi, Läti, Leedu, Ungari ja Poola suhtes
kehtestatud aluslepingu artikli 139 lõikes 1 määratud erand. Vastavalt 2005.
aasta ühinemisakti[11]
artiklile 5 on Bulgaaria ja Rumeenia suhtes kehtestatud ELi toimimise lepingu
artikli 139 lõikes 1 määratletud erand. Vastavalt ühinemisakti[12] artiklile 5 on Horvaatia
suhtes kehtestatud aluslepingu artikli 139 lõikes 1 määratud erand. (5) Euroopa Keskpank („EKP”)
asutati 1. juulil 1998. aastal. Euroopa rahasüsteem asendati
vahetuskursimehhanismiga, mille käivitamises lepiti kokku Euroopa Ülemkogu
16. juuni 1997. aasta resolutsiooniga vahetuskursimehhanismi loomise kohta
majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis[13].
Vahetuskursimehhanismi menetlus majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis (ERM
II) kehtestati Euroopa Keskpanga ja euroalaväliste liikmesriikide keskpankade
vahel 16. märtsil 2006. aastal sõlmitud lepinguga, millega kehtestatakse
vahetuskursimehhanismi töökord majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis[14]. (6) Aluslepingu artikli 140
lõikes 2 on sätestatud asjaomaste liikmesriikide suhtes kehtestatud erandi
tühistamise menetlus. Vähemalt kord iga kahe aasta jooksul või selle
liikmesriigi taotlusel, kelle suhtes on kehtestatud erand, annavad komisjon ja
EKP nõukogule aru vastavalt aluslepingu artikli 140 lõikes 1 sätestatud
menetlusele. 5. märtsil 2013 esitas Läti ametliku taotluse vastastikuse
lähenemise hindamiseks. (7) Liikmesriikide
õigusaktidesse, sealhulgas keskpanga põhikirja tehakse vajalikud muudatused, et
tagada nende kooskõla aluslepingu artiklitega 130 ja 131 ning Euroopa
Keskpankade Süsteemi ning EKP põhikirjaga („EKPSi ja EKP põhikiri”). Komisjoni
ja EKP aruannetes antakse üksikasjalik hinnang Läti õigusaktide kooskõlale ELi
toimimise lepingu artiklitega 130 ja 131 ning EKPSi ja EKP põhikirjaga. (8) Vastavalt ELi toimimise
lepingu artiklis 140 nimetatud lähenemiskriteeriume käsitleva protokolli nr 13
artiklile 1 tähendab ELi toimimise lepingu artikli 140 lõike 1 esimeses taandes
ettenähtud hindade stabiilsuse kriteerium, et liikmesriigil on püsiva
stabiilsustasemega hinnanäitajad ning keskmine inflatsioonimäär vaadelduna ühe
aasta kestel enne kontrollimist ei ületa rohkem kui 1,5 protsendipunkti võrra
kolme kõige paremaid tulemusi saavutanud liikmesriigi määra. Hindade
stabiilsuse kriteeriumi täitmise hindamisel võetakse inflatsiooni mõõtmisel
aluseks tarbijahindade harmoneeritud indeks, mis on määratletud nõukogu 23.
oktoobri 1995. aasta määruses (EÜ) nr 2494/95 tarbijahindade harmoneeritud
indeksite kohta[15].
Hindade stabiilsuse kriteeriumi täitmise hindamisel mõõdetakse liikmesriikide
inflatsiooni muutust protsentides, võrreldes viimase 12 kuu näitajate
aritmeetilist keskmist eelnenud 12 kuu näitajate aritmeetilise keskmisega. Komisjoni
ja EKP aruannetes vaadeldi kontrollväärtust, mille arvutamiseks liideti hindade
stabiilsuse osas kolme parimaid tulemusi saavutanud liikmesriigi
inflatsioonimäärade kaalumata aritmeetilisele keskmisele 1,5 protsendipunkti.
2013. aasta aprillis lõppenud üheaastase ajavahemiku kontrollväärtus oli 2,7
protsenti, kusjuures Rootsi, Läti ja Iirimaa olid hindade stabiilsuse
seisukohast kolm kõige paremaid tulemusi saavutanud liikmesriiki ning nende
riikide inflatsioonimäärad olid vastavalt 0,8 protsenti, 1,3 protsenti ja 1,6
protsenti. Põhjendatud on jätta parimaid tulemusi saavutanud liikmesriikide
määramisel välja riigid, kelle inflatsioonimäära ei saa teiste liikmesriikide
puhul käsitada põhjendatud võrdlusalusena. Sellised kõrvalekaldega riigid on
varem kindlaks määratud 2004. ja 2010. aasta lähenemisaruannetes. Praeguses
olukorras on põhjendatud mitte võtta parimate näitajate määramisel arvesse
Kreekat, kuna kõnealuse riigi inflatsioonimäär ja profiil erinevad oluliselt
euroala keskmisest, kajastades suurt kohandamisvajadust ja Kreeka majanduse
erandlikku olukorda; Kreeka arvesse võtmine mõjutaks põhjendamatult
kontrollväärtust ja seega muudaks kriteeriumi ebaõiglasemaks[16]. (9) Vastavalt protokolli nr 13
artiklile 2 tähendab asutamislepingu artikli 140 lõike 1 teise taande kohane
riigi rahanduse stabiilsuse kriteerium seda, et kontrollimise ajal ei kehti
liikmesriigi suhtes ELi toimimise lepingu artikli 126 lõikes 6 nimetatud
nõukogu otsus ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta. (10) Vastavalt protokolli nr 13
artiklile 3 tähendab asutamislepingu artikli 140 lõike 1 kolmanda taande kohane
Euroopa rahasüsteemi vahetuskursimehhanismis osalemise kriteerium seda, et
liikmesriik on järginud Euroopa rahasüsteemi vahetuskursimehhanismiga
ettenähtud normaalseid kõikumispiire ilma tõsiste pingeteta vähemalt kahe aasta
jooksul enne kontrollimist. Eelkõige ei tohi liikmesriik olla sama aja jooksul
omal algatusel devalveerinud oma vääringu kahepoolset keskmist vahetuskurssi
euro suhtes. Alates 1. jaanuarist 1999 on Euroopa II vahetuskursimehhanism (ERM
II) vahetuskursi kriteeriumi täitmise hindamise raamistik. Selle kriteeriumi
täitmise hindamisel analüüsisid komisjon ja EKP oma aruannetes 2013. aasta 16.
mail lõppenud kaheaastast ajavahemikku. (11) Vastavalt protokolli nr 13
artiklile 4 tähendab aluslepingu artikli 140 lõike 1 neljanda taande kohane
intressimäärade lähenemise kriteerium seda, et ühe aasta jooksul enne
kontrollimist ei ületa keskmine nominaalne pikaajaline intressimäär
liikmesriigis rohkem kui kahe protsendipunkti võrra kolme hindade stabiilsuse
seisukohast kõige paremaid tulemusi saavutanud liikmesriigi määra.
Intressimäärade lähenemise kriteeriumi puhul kasutati kümneaastase tähtajaga
riigivõlakirjade võrreldavaid intressimäärasid. Intressimäära kriteeriumi
täitmise hindamisel võtsid komisjon ja EKP oma aruannetes arvesse
kontrollväärtust, mille arvutamiseks liidetakse kolme hindade stabiilsuse
seisukohast parimaid tulemusi saavutanud liikmesriigi nominaalsete pikaajaliste
intressimäärade aritmeetilisele keskmisele kaks protsendipunkti. Selle põhjal
oli 2013. aasta aprillis lõppenud üheaastase ajavahemiku kontrollväärtus
5,5 %. (12) Vastavalt protokolli nr 13
artiklile 5 esitab lähenemiskriteeriumide täitmise hindamisel kasutatavad
andmed komisjon. Komisjon esitas käesoleva ettepaneku koostamiseks vajalikud
andmed. Komisjon esitas eelarvet käsitlevad andmed pärast seda, kui
liikmesriigid olid 1. aprilliks 2013. aastaks andnud aru vastavalt nõukogu 22.
novembri 1993. aasta määrusele (EÜ) nr 3605/93 Euroopa Ühenduse
asutamislepingule lisatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust käsitleva
protokolli kohaldamise kohta[17]. (13) Komisjoni ja EKP koostatud
aruannete põhjal, milles hinnatakse, kuidas Läti on täitnud majandus- ja
rahaliidu saavutamisega seotud kohustusi, tehakse järgmised järeldused. a) Läti siseriiklikud õigusaktid, sealhulgas
keskpanga põhikiri, on kooskõlas ELi toimimise lepingu artiklitega 130 ja 131
ning EKPSi ja EKP põhikirjaga; b) selle kohta, kuidas Läti on täitnud ELi
toimimise lepingu artikli 140 lõike 1 neljas taandes nimetatud
lähenemiskriteeriume, on tuvastatud järgmist: –
2013. aasta aprillis lõppenud üheaastase
ajavahemiku jooksul oli Läti keskmine inflatsioonimäär 1,3 %, mis on
allpool kontrollväärtust ja jääb tõenäoliselt selliseks ka lähikuudel; –
Läti eelarvepuudujääk vähenes usaldusväärselt ja
jätkusuutlikult allapoole 3 % SKPst 2012. aasta lõpuks; komisjoni
soovituse alusel tühistas nõukogu otsusega 2013/…/EL[18] otsuse 2009/591/EÜ Läti
ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu kohta. –
Läti on olnud ERM II liige alates 2. maist 2005;
vahetuskursimehhanismiga liitumisel kohustusid Läti ametiasutused ühepoolselt
hoidma lati vahetuskursi kõrvalekaldumist keskkursist ±1 % piires.
Käesolevale hindamisele eelnenud kahe aasta vältel ei kaldunud lati
vahetuskurss keskkursist kõrvale rohkem kui ±1 % ega olnud surve all; –
2013. aasta aprillis lõppenud üheaastase
ajavahemiku jooksul oli Läti pikaajaline intressimäär keskmiselt 3,8 %,
mis on allpool kontrollväärtust. c) võttes arvesse õigusaktide kooskõla ja
lähenemiskriteeriumide täitmisele antud hinnangut ning lisategureid, täidab
Läti euro kasutuselevõtu tingimused, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Läti on täitnud euro kasutuselevõtuks
vajalikud tingimused. 2003. aasta ühinemisakti artiklis 4 osutatud erand Läti
suhtes tühistatakse alates 1. jaanuarist 2014. Artikkel 2 Käesolev otsus
on adresseeritud liikmesriikidele. Artikkel 3 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu
Teatajas. Brüssel, Nõukogu
nimel eesistuja [1] [2] [3] Otsus 1998/317/EÜ (EÜT L 139, 11.5.1998, lk 30). [4] EÜT L 167, 7.7.2000, lk 19. [5] EÜT L 195, 15.7.2006, lk 25. [6] ELT L 186, 18.7.2007, lk 29. [7] ELT L 186, 18.7.2007, lk 32. [8] ELT L 195, 24.7.2008, lk 24. [9] ELT L 196, 28.7.2010, lk 24. [10] ELT L 236, 23.9.2003, lk 33. [11] ELT L 157, 21.6.2005, lk 203. [12] ELT L 112, 24.4.2012, lk 21. [13] EÜT C 236, 2.8.1997, lk 5. [14] ELT C 73, 25.3.2006, lk 21. Lepingut on muudetud 14.
detsembri 2007. aasta lepinguga (ELT C 319, 29.12.2007, lk 7). [15] EÜT L 257, 27.10.1995, lk 1. Määrust on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1882/2003
(ELT L 284, 31.10.2003, lk 1) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ)
nr 596/2009. [16] 2013. aasta aprillis oli 12 kuu keskmine inflatsioonimäär
Kreekas 0,4 % ja euroalal 2,2 %, kusjuures vahe peaks prognooside
kohaselt järgmistel kuudel veelgi suurenema. [17] EÜT L 332, 31.12.1993, lk 7. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2103/2005 (ELT L 337, 22.12.2005,
lk 1). [18]