ISSN 1977-0871 |
||
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30 |
|
![]() |
||
Dansk udgave |
Meddelelser og oplysninger |
60. årgang |
Informationsnummer |
Indhold |
Side |
|
IV Oplysninger |
|
|
OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
|
|
Den Europæiske Unions Domstol |
|
2017/C 30/01 |
Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende |
DA |
|
IV Oplysninger
OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER
Den Europæiske Unions Domstol
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/1 |
Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende
(2017/C 030/01)
Seneste offentliggørelse
Liste over tidligere offentliggørelser
Teksterne er tilgængelige på:
EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu
V Øvrige meddelelser
RETSLIGE PROCEDURER
Domstolen
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/2 |
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. november 2016 — Europa-Kommissionen mod Stichting Greenpeace Nederland og Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)
(Sag C-673/13 P) (1)
((Appel - aktindsigt i institutionernes dokumenter - forordning (EF) nr. 1049/2001 - miljø - Århuskonventionen - forordning (EF) nr. 1367/2006 - artikel 6, stk. 1 - risiko for at skade en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser - begrebet »oplysninger, der vedrører emissioner til miljøet« - dokumenter vedrørende proceduren for godkendelse af et aktivstof i plantebeskyttelsesmidler - aktivstoffet glyphosat))
(2017/C 030/02)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Europa-Kommissionen (ved B. Smulders, P. Ondrůšek, P. Oliver og L. Pignataro-Nolin, som befuldmægtigede)
Intervenienter til støtte for sagsøgeren: American Chemistry Council Inc. (ACC), CropLife America Inc., National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) (ved avocat M. Abenhaïm, advokat K. Nordlander og solicitor P. Harrison), CropLife International AISBL (CLI) (ved barrister D. Abrahams, avocats R. Cana og E. Mullier samt dikigoros A. Patsa), European Chemical Industry Council (Cefic), European Crop Protection Association (ECPA) (ved avocats I. Antypas og D. Waelbroeck samt solicitor D. Slater), European Crop Care Association (ECCA) (ved dikigoros S. Pappas), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og A. Lippstreu, som befuldmægtigede)
De andre parter i appelsagen: Stichting Greenpeace Nederland og Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (ved advocaten B. Kloostra og A. van den Biesen)
Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Sverige (ved E. Karlsson, L. Swedenborg, A. Falk, U. Persson, C. Meyer-Seitz og N. Otte Widgren, som befuldmægtigede)
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Rets dom af 8. oktober 2013, Stichting Greenpeace Nederland og PAN Europe mod Kommissionen (T-545/11, EU:T:2013:523), ophæves. |
2) |
Sag T-545/11 hjemvises til Retten. |
3) |
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/3 |
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. november 2016 — Bayer CropScience SA-NV og Stichting De Bijenstichting mod College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Nederlandene)
(Sag C-442/14) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - miljø - Århuskonventionen - direktiv 2003/4/EF - artikel 4, stk. 2 - offentlig adgang til oplysninger - begrebet »oplysninger om emissioner til miljøet« - direktiv 91/414/EØF - direktiv 98/8/EF - forordning (EF) nr. 1107/2009 - markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og biocidholdige produkter - fortrolighed - beskyttelse af forretnings- og fabrikshemmeligheder))
(2017/C 030/03)
Processprog: nederlandsk
Den forelæggende ret
College van Beroep voor het Bedrijfsleven
Parter i hovedsagen
Sagsøgere: Bayer CropScience SA-NV og Stichting De Bijenstichting
Sagsøgt: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
procesdeltager: Makhtesim-Agan Holland BV
Konklusion
1) |
Artikel 4, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF skal fortolkes således, at den omstændighed, at ansøgeren om en markedsføringsgodkendelse til et plantebeskyttelsesmiddel eller et biocidholdigt produkt ikke i forbindelse med proceduren for opnåelse af denne godkendelse har anmodet om, at de oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med denne procedure, behandles fortroligt i henhold til artikel 14 i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter, eller artikel 33, stk. 4, og artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF, ikke er til hinder for, at den kompetente myndighed, der efter afslutningen af den nævnte procedure får forelagt en anmodning om adgang til disse oplysninger, indgivet af tredjemand på grundlag af direktiv 2003/4, undersøger den nævnte ansøgers indsigelse mod denne anmodning om adgang til oplysningerne og i givet fald afslår den under henvisning til dette direktivs artikel 4, stk. 2, første afsnit, litra d), med den begrundelse, at udbredelsen af de nævnte oplysninger vil skade beskyttelsen af forretnings- eller fabrikshemmeligheder. |
2) |
Artikel 4, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2003/4 skal fortolkes således, at:
|
3) |
Artikel 4, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2003/4 skal fortolkes således, at i tilfælde af en anmodning om adgang til oplysninger om emissioner til miljøet, hvor udleveringen vil være til skade for en af de interesser, der er omfattet af dette direktivs artikel 4, stk. 2, første afsnit, litra a), d) og f)-h), skal alene de relevante oplysninger, der kan uddrages af kilden til oplysningerne, og som vedrører emissioner til miljøet, udleveres, hvis det er muligt at adskille disse oplysninger fra andre oplysninger i den nævnte kilde, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/4 |
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. november 2016 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien
(Sag C-461/14) (1)
((Traktatbrud - direktiv 2009/147/EF - beskyttelse af vilde fugle - særligt beskyttede områder - direktiv 85/337/EØF - vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturtyper))
(2017/C 030/04)
Processprog: spansk
Parter
Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved C. Hermes, E. Sanfrutos Cano, D. Loma-Osorio Lerena og G. Wilms, som befuldmægtigede)
Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved A. Gavela Llopis, som befuldmægtiget)
Konklusion
1) |
Kongeriget Spanien har med hensyn til perioden forud for den 29. juli 2008 tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 4, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, og med hensyn til perioden efter denne dato tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet det ikke har truffet de egnede foranstaltninger med henblik på i det særligt beskyttede område »Campiñas de Sevilla« at undgå forringelse af de naturlige levesteder og arternes levesteder samt forstyrrelse af de arter, for hvilke dette område er udpeget. |
2) |
I øvrigt frifindes Kongeriget Spanien. |
3) |
Europa-Kommissionen og Kongeriget Spanien bærer hver deres egne omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/5 |
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. november 2016 — SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA mod Fazenda Pública (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Tributário de Lisboa — Portugal)
(Sag C-464/14) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - artikel 63 til 65 TEUF - associeringsaftalen EF-Tunesien - artikel 31, 34 og 89 - associeringsaftalen EF-Libanon - artikel 31, 33 og 85 - juridiske personers indkomstskat - udbytte modtaget fra et selskab etableret i det udbyttemodtagende selskabs medlemsstat - udbytte modtaget fra et selskab etableret i et tredjeland, der er part i associeringsaftalen - forskellig behandling - restriktion - begrundelse - effektiv skattekontrol - mulighed for at påberåbe sig artikel 64 TEUF over for associeringsaftalerne EF-Tunesien og EF-Libanon))
(2017/C 030/05)
Processprog: portugisisk
Den forelæggende ret
Tribunal Tributário de Lisboa
Parter i hovedsagen
Sagsøger: SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA
Sagsøgt: Fazenda Pública
Konklusion
1) |
Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at:
|
2) |
Artikel 64, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at:
|
3) |
Artikel 34, stk. 1, i Euro-Middelhavsaftale om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Tunesiske Republik på den anden side, undertegnet i Bruxelles den 17. juli 1995 og godkendt på Det Europæiske Fællesskabs og Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs vegne ved Rådets og Kommissionens afgørelse 98/238/EF/EKSF af 26. januar 1998, skal fortolkes således, at:
|
4) |
Artikel 31 i Euro-Middelhavsaftale om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Libanesiske Republik på den anden side, undertegnet i Luxembourg den 17. juni 2002 og godkendt på vegne af Det Europæiske Fællesskab ved Rådets afgørelse 2006/356/EF af 14. februar 2006, skal fortolkes således, at:
|
5) |
Hvad angår konsekvenserne for hovedsagen af fortolkningen af artikel 63 TEUF — 65 TEUF og Euro-Middelhavsaftale om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Tunesiske Republik på den anden side samt Euro-Middelhavsaftale om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Libanesiske Republik på den anden side:
|
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/7 |
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 23. november 2016 — Nelsons GmbH mod Ayonnax Nutripharm GmbH og Bachblütentreff Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)
(Sag C-177/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - forbrugeroplysning og -beskyttelse - forordning (EF) nr. 1924/2006 - ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer - overgangsforanstaltninger - artikel 28, stk. 2 - produkter, som er forsynet med varemærker eller handelsbetegnelser, der fandtes inden den 1. januar 2005 - »Bach blomster«-produkter - EU-varemærket RESCUE - produkter markedsført som lægemidler inden den 1. januar 2005 og som fødevarer efter denne dato))
(2017/C 030/06)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Bundesgerichtshof
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Nelsons GmbH
Sagsøgte: Ayonnax Nutripharm GmbH og Bachblütentreff Ltd
Konklusion
Artikel 28, stk. 2, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 107/2008 af 15. januar 2008, skal fortolkes således, at denne bestemmelse finder anvendelse i en situation, hvor en fødevare, som er forsynet med et varemærke eller en handelsbetegnelse, blev markedsført som lægemiddel inden den 1. januar 2005 og efter dette tidspunkt som fødevare, selv om den stadig har samme indholdsmæssige egenskaber og er forsynet med samme varemærke eller samme handelsbetegnelse.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/8 |
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 23. november 2016 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik
(Sag C-314/15) (1)
((Traktatbrud - direktiv 91/271/EØF - rensning af byspildevand - artikel 4, stk. 1 og 3 - sekundær rensning eller tilsvarende rensning))
(2017/C 030/07)
Processprog: fransk
Parter
Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved O. Beynet og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)
Sagsøgt: Den Franske Republik (ved S. Ghiandoni, A. Daly og D. Colas)
Konklusion
1) |
Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008, idet den ikke har sikret sekundær rensning eller tilsvarende rensning af byspildevandet fra byområderne Goyave, Bastelica, Morne-à-l’Eau, Aiguilles-Château-Ville Vieille, Borgo-Nord, Isola, Plombières-les-Bains, Saint-Céré, Vincey, Etueffont samt Volx og Villeneuve, dels for samtlige udledninger med hensyn til byområder med mellem 10 000 og 15 000 personækvivalenter, dels for udledninger til ferskvand og flodmundinger med hensyn til byområder med mellem 2 000 og 10 000 personækvivalenter. |
2) |
I øvrigt frifindes Den Franske Republik. |
3) |
Den Franske Republik betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/9 |
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 1. december 2016 — Mohamed Daouidi mod Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial, Ministerio Fiscal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social de Barcelona — Spanien)
(Sag C-395/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 1-3 - forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap - spørgsmålet, om der foreligger et »handicap« - begrebet »langvarig fysisk, psykisk, intellektuel eller sensorisk funktionsnedsættelse« - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - Artikel 3, 15, 21, 30, 31, 34 og 35 - afskedigelse af en arbejdstager, der på ubestemt tid befinder sig i en tilstand af midlertidig uarbejdsdygtig som omhandlet i national ret))
(2017/C 030/08)
Processprog: spansk
Den forelæggende ret
Juzgado de lo Social de Barcelona
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Mohamed Daouidi
Sagsøgt: Bootes Plus SL, Fondo de Garantía Salarial, Ministerio Fiscal
Konklusion
Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes som følger:
Den omstændighed, at den berørte person på ubestemt tid er midlertidigt uarbejdsdygtig som omhandlet i national ret som følge af en arbejdsulykke, betyder ikke i sig selv, at begrænsningen i denne persons arbejdsevne kan kvalificeres som »langvarig« som omhandlet i definitionen af »handicap« i dette direktiv sammenholdt med De Forenede Nationers konvention om handicappedes rettigheder, som blev godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2010/48/EF af 26. november 2009.
Blandt de indicier, der kan udgøre holdepunkter for at fastslå, at en sådan begrænsning er »langvarig«, er bl.a. den omstændighed, at den berørte persons manglende arbejdsevne på tidspunktet for den angivelige forskelsbehandling ikke har udsigt til på kort sigt at ophøre inden for et velafgrænset tidsrum, eller den omstændighed at denne manglende arbejdsevne kan vare ved i betydeligt længere tid, inden den nævnte person er blevet rehabiliteret.
Inden for rammerne af undersøgelsen af denne »langvarige« karakter, skal den forelæggende ret lægge samtlige de objektive beviselementer, den råder over, til grund — navnlig dokumenter og certifikater vedrørende den nævnte persons tilstand, der er udarbejdet på grundlag af aktuel medicinsk og videnskabelig viden og oplysninger.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/10 |
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 24. november 2016 — Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG m.fl. (C-408/15), ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV m.fl. (C-409/15 P) mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union
(Forenede sager C-408/15 P og C-409/15 P) (1)
((Appel - annullationssøgsmål - artikel 263, stk. 4, TEUF - søgsmålsret - søgsmålskompetence - retsakt, der vedrører fysiske eller juridiske personer individuelt på grund af »visse kvaliteter, der specielt vedrører dem« - forordning (EU) nr. 511/2014 - foranstaltninger vedrørende Unionens brugeres overholdelse af Nagoyaprotokollen om adgang til genetiske ressourcer samt rimelig og retfærdig deling af de fordele, der opstår ved udnyttelsen af disse ressourcer - forordning (EF) nr. 2100/94 - begrænsning af virkningerne af EF-sortsbeskyttelsen - forædlerundtagelse))
(2017/C 030/09)
Processprog: engelsk
Parter
Appellanter: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng — Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR og W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (C-408/15 P), ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV og Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV (C-409/15 P) (ved avocats P. de Jong, E. Bertolotto, K. Claeyé, P. Vlaemminck og B. Van Vooren)
De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio, J. Rodrigues og R. van de Westelaken, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Simm og M. Moore, som befuldmægtigede)
Konklusion
1) |
Appellerne forkastes. |
2) |
Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, M. Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng — Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG, ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV og Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/11 |
Domstolens dom (Første Afdeling) af 24. november 2016 — David L. Parris mod Trinity College Dublin m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra The Labour Court, Ireland — Irland)
(Sag C-443/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - direktiv 2000/78/EF - artikel 2 - forbud mod forskelsbehandling på grund af seksuel orientering og alder - national pensionsordning - udbetaling af efterladteydelse til registreret partner - betingelse - indgåelse af registreret partnerskab, inden medlemmet af denne pensionsordning fylder 60 år - registreret partnerskab - umuligt i den pågældende medlemsstat inden 2010 - stabilt forhold fastslået - artikel 6, stk. 2 - berettigelse af ulige behandling på grund af alder))
(2017/C 030/10)
Processprog: engelsk
Den forelæggende ret
The Labour Court, Ireland
Parter i hovedsagen
Sagsøger: David L. Parris
Sagsøgt: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform og Department of Education and Skills
Konklusion
1) |
Artikel 2 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at en national lovgivning, der inden for rammerne af en erhvervstilknyttet pensionsordning underlægger retten for medlemmernes længstlevende registrerede partnere til en efterladteydelse en betingelse om, at det registrerede partnerskab er indgået, inden medlemmet er fyldt 60 år, selv om den nationale lovgivning ikke gav det pågældende medlem mulighed for at indgå registreret partnerskab, før denne aldersgrænse blev nået, ikke udgør forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. |
2) |
Artikel 2 og artikel 6, stk. 2, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der inden for rammerne af en erhvervstilknyttet pensionsordning underlægger retten for medlemmernes længstlevende registrerede partnere til en efterladteydelse en betingelse om, at det registrerede partnerskab er indgået, inden medlemmet er fyldt 60 år, selv om den nationale lovgivning ikke gav medlemmet mulighed for at indgå registreret partnerskab, før denne aldersgrænse blev nået, ikke udgør forskelsbehandling på grund af alder. |
3) |
Artikel 2 og artikel 6, stk. 2, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede ikke kan udgøre forskelsbehandling på grund af den kombinerede virkning af seksuel orientering og alder, når denne lovgivning ikke udgør forskelsbehandling på grund af seksuel orientering eller alder isoleret set. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/12 |
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 24. november 2016 — Jürgen Webb-Sämann mod Christopher Seagon (der handler i sin egenskab af kurator for Baumarkt Praktiker DIY GmbH) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hessisches Landesarbeitsgericht — Tyskland)
(Sag C-454/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2008/94/EF - artikel 8 - beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens - bestemmelser vedrørende den sociale sikring - rækkevidde - foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte rettigheder, som arbejdstagere har erhvervet eller delvis erhvervet inden for rammerne af den supplerende pensionsordning - forpligtelse til at fastsætte en ret til at få ubetalte pensionsbidrag udtaget fra konkursboet - foreligger ikke))
(2017/C 030/11)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Hessisches Landesarbeitsgericht
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Jürgen Webb-Sämann
Sagsøgt: Christopher Seagon (der handler i sin egenskab af kurator for Baumarkt Praktiker DIY GmbH)
Konklusion
Artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at den ikke kræver, at en forhenværende arbejdstagers fradrag i løn, der er konverteret til pensionsbidrag, som denne arbejdsgiver burde have indbetalt til arbejdstageren på en pensionskonto, i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal udtages fra konkursboet.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/12 |
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 30. november 2016 — Europa-kommissionen mod Den Franske Republik, Orange og Forbundsrepublikken Tyskland
(Sag C-486/15 P) (1)
((Appel - statsstøtte - økonomiske foranstaltninger til fordel for France Télécom - tilbud om aktionærlån - offentlige tilkendegivelser fremsat af repræsentanter for den franske stat - beslutning, hvori støtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet - begrebet »støtte« - begrebet »økonomisk fordel« - kriteriet om den fornuftige private investor - Rettens begrundelsespligt - grænser for den retslige prøvelse - urigtig gengivelse af den omtvistede beslutning))
(2017/C 030/12)
Processprog: fransk
Parter
Appellant: Europa-Kommissionen (ved C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan og T. Rusche, som befuldmægtigede)
De andre parter i appelsagen: Den Franske Republik (ved G. de Bergues, D. Colas og J. Bousin, som befuldmægtigede), Orange, tidligere France Télécom (ved avocats S. Hautbourg og S. Cochard-Quesson) og Forbundsrepublikken Tyskland
Konklusion
1) |
Appellen forkastes. |
2) |
Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/13 |
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 1. december 2016 — Toni Klement mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Bullerjan GmbH
(Sag C-642/15 P) (1)
((Appel - forordning (EF) nr. 207/2009 - EU-varemærker - tredimensionelt varemærke, der gengiver formen på en ovn - artikel 51, stk. 1, litra a) - begæring om fortabelse af et EU-varemærke - artikel 15, stk. 1, andet afsnit, litra a) - reel brug af varemærket - afslag på ugyldighedsbegæringen))
(2017/C 030/13)
Processprog: tysk
Parter
Appellant: Toni Klement (ved Rechtsanwalt J. Weiser)
Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Schifko, som befuldmægtiget) og Bullerjan GmbH
Konklusion
1) |
Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 24. september 2015, Klement mod KHIM — Bullerjan (formen på en ovn) (T-211/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:688), ophæves. |
2) |
Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret. |
3) |
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/13 |
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 24. november 2016 — Bund Naturschutz in Bayern e.V. og Harald Wilde mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)
(Sag C-645/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - miljø - vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet - direktiv 2011/92/EU - projekt underlagt bedømmelse - bilag I, punkt 7 - ECE-aftalen om internationale hovedtrafikårer - udvidelse af en vej med fire kørebaner på en strækning på mindre end 10 km))
(2017/C 030/14)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
Parter i hovedsagen
Sagsøgere: Bund Naturschutz in Bayern e.V. og Harald Wilde
Sagsøgt: Freistaat Bayern
Procesdelteger: Stadt Nürnberg
Konklusion
1) |
Bilag I, punkt 7, litra c), til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet kan ikke fortolkes således, at denne bestemmelse omfatter et vejprojekt, der, selv om det, som det i hovedsagen omhandlede, vedrører en strækning på mindre end 10 km, består i en udvidelse af eller et anlægsarbejde på en eksisterende vej med mindst fire kørebaner. |
2) |
Bilag I, punkt, 7, litra b), til direktiv 2011/92 skal fortolkes således, at »motortrafikveje« som omhandlet i denne bestemmelse er veje, hvis tekniske karakteristika er dem, der indeholdes i den definition, der er givet i bilag II, punkt II.3, til aftalen om internationale hovedtrafikårer (ECE), undertegnet i Geneve den 15. november 1975, selv om disse veje ikke er en del af det net af internationale hovedtrafikårer, der er reguleret af denne aftale eller er beliggende i byområde. |
3) |
Begrebet »anlæg« som omhandlet i bilag I, punkt 7, litra b), til direktiv 2011/92 skal fortolkes således, at det vedrører opførelse af tidligere ikke-eksisterende bygninger eller fysisk ændring af allerede eksisterende anlæg. Med henblik på at vurdere, om en sådan ændring på grund af dens omfang og karakter kan anses for at svare til et sådant anlæg, tilkommer det den forelæggende ret at tage hensyn til alle det pågældende anlægsarbejdes karakteristika og ikke blot til dets længde eller til bevarelsen af den eksisterende linjeføring. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/14 |
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 24. november 2016 — Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG mod BIOS Medical Services GmbH, tidligere BIOS Naturprodukte GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)
(Sag C-662/15) (1)
((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 93/42/EØF - medicinsk udstyr - udstyr i klasse I (kirurgiske sårforbindinger), som har været genstand for fabrikantens overensstemmelsesvurderingsprocedure - parallelimport - tilføjelse på mærkningen af oplysninger om importøren - supplerende overensstemmelsesvurderingsprocedure))
(2017/C 030/15)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Oberlandesgericht Düsseldorf
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG
Sagsøgt: BIOS Medical Services GmbH, tidligere BIOS Naturprodukte GmbH
Konklusion
Artikel 1, stk. 2, litra f), og artikel 11 i Rådets direktiv af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/47/EF af 5. september 2007, skal fortolkes således, at de ikke pålægger en parallelimportør af medicinsk udstyr som det i hovedsagen omhandlede, der er forsynet med CE-mærkning, og som har været genstand for en overensstemmelsesvurdering som omhandlet i nævnte artikel 11, at foretage en ny vurdering til attestation af overensstemmelsen af de oplysninger, som gør det muligt at identificere denne importør, og som tilføjes mærkningen på dette udstyr med henblik på markedsføring af udstyret i importmedlemsstaten.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/15 |
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 1. december 2016 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg
(Sag C-152/16) (1)
((Traktatbrud - forordning (EF) nr. 1071/2009 - fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet - artikel 16, stk. 1 og 5 - nationalt elektronisk register over vejtransportvirksomheder - manglende sammenkobling med de øvrige medlemsstaters nationale elektroniske registre))
(2017/C 030/16)
Processprog: fransk
Parter
Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Hottiaux, som befuldmægtiget)
Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved D. Holderer, som befuldmægtiget)
Konklusion
1) |
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1071/2009 af 21. oktober 2009 om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet og om ophævelse af Rådets direktiv 96/26/EF, idet det ikke har indført et nationalt elektronisk register over vejtransportvirksomheder, som fuldt ud er i overensstemmelse med og sammenkoblet med de øvrige medlemsstaters nationale elektroniske registre. |
2) |
Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/15 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 5. oktober 2016 — Andrea Witzel, Jannis Witzel og Jazz Witzel mod Germanwings GmbH
(Sag C-520/16)
(2017/C 030/17)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Amtsgericht Hannover
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Andrea Witzel, Jannis Witzel og Jazz Witzel
Sagsøgt: Germanwings GmbH
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Skal artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at undgåeligheden kun refererer til de usædvanlige omstændigheders indtræden, eller refererer den også til følgerne af de usædvanlige omstændigheder, nemlig aflysningen eller den lange forsinkelse? |
2) |
Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål således, at undgåeligheden refererer til forsinkelsen: Når det fly, som befinder sig på den foregående flyvning, er berørt af de usædvanlige omstændigheder, skal det transporterende luftfartsselskab da allerede efter de usædvanlige omstændigheders indtræden på den foregående flyvning forsøge at skaffe et erstatningsfly, eller kan selskabet vente, til det står fast, at de usædvanlige omstændigheder vil føre til en væsentlig forsinkelse i den efterfølgende flyvning? |
3) |
Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål således, at undgåeligheden refererer til forsinkelsen: Er det urimeligt at forlange booking af en subcharter, hvis omkostningerne hertil er tre gange så høje som omkostningerne til den egentlige flyvning? |
(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EØS-relevant tekst) — Erklæring fra Kommissionen (EUT L 46, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/16 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 5. oktober 2016 — Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter og Carolin Marie Vetter mod Germanwings GmbH
(Sag C-521/16)
(2017/C 030/18)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Amtsgericht Hannover
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter og Carolin Marie Vetter
Sagsøgt: Germanwings GmbH
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Skal artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at undgåeligheden kun refererer til de usædvanlige omstændigheders indtræden, eller refererer den også til følgerne af de usædvanlige omstændigheder, nemlig aflysningen eller den lange forsinkelse? |
2) |
Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål således, at undgåeligheden refererer til forsinkelsen: Når det fly, som befinder sig på den foregående flyvning, er berørt af de usædvanlige omstændigheder, skal det transporterende luftfartsselskab da allerede efter de usædvanlige omstændigheders indtræden på den foregående flyvning forsøge at skaffe et erstatningsfly, eller kan selskabet vente, til det står fast, at de usædvanlige omstændigheder vil føre til en væsentlig forsinkelse i den efterfølgende flyvning? |
3) |
Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål således, at undgåeligheden refererer til forsinkelsen: Er det urimeligt at forlange booking af en subcharter, hvis omkostningerne hertil er tre gange så høje som omkostningerne til den egentlige flyvning? |
(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EØS-relevant tekst) — Erklæring fra Kommissionen (EUT L 46, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/17 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht München (Tyskland) den 17. oktober 2016 — Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH mod Hauptzollamt München
(Sag C-529/16)
(2017/C 030/19)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Finanzgericht München
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH
Sagsøgt: Hauptzollamt München
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Tillader bestemmelserne i artikel 28 ff. i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) , som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000 (2), at en aftalt afregningspris, der består af et tidligere faktureret og anmeldt beløb, samt en standardregulering, der foretages efter udløbet af opgørelsesperioden, lægges til grund som toldværdi ved anvendelse af en fordelingsnøgle, uanset om der ved opgørelsesperiodens udløb skal ske debitering eller kreditering af parterne? |
2) |
I bekræftende fald: Kan toldværdien henholdsvis kontrolleres eller fastsættes ved hjælp af forenklede metoder, såfremt resultaterne af efterfølgende reguleringer af afregningsprisen (såvel i opadgående som nedadgående retning) skal anerkendes? |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/17 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 25. oktober 2016 — Kevin Joseph Devine mod Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
(Sag C-538/16)
(2017/C 030/20)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Landgericht Frankfurt am Main
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Kevin Joseph Devine
Sagsøgt: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Skal artikel 7, nr. 1), litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at udtrykket »sager om kontraktforhold« også omfatter et krav på kompensation i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (2), der fremsættes over for et transporterende luftfartsselskab, som ikke er den pågældende flypassagers medkontrahent? |
2) |
Såfremt artikel 7, nr. 1), i forordning (EU) nr. 1215/2012 finder anvendelse: Skal en flypassagers endelige bestemmelsessted ved en personbefordring på to flyvninger uden nævneværdigt ophold i omstigningslufthavnen også anses for at være opfyldelsesstedet i henhold til artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i forordning (EU) nr. 1215/2012, når det fremsatte krav om kompensation i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 støttes på en forstyrrelse af flytrafikken, der er indtrådt på den første delstrækning, og kravet rettes imod det luftfartsselskab, der udførte den første flyvning, men som ikke er kontrahent i transportaftalen? |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/18 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 25. oktober 2016 — Richard Rodriguez Serin mod HOP!-Regional
(Sag C-539/16)
(2017/C 030/21)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Landgericht Frankfurt am Main
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Richard Rodriguez Serin
Sagsøgt: HOP!-Regional
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Skal artikel 5, nr. 1), litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 22/2001 af 22. december om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at udtrykket »sager om kontraktforhold« også omfatter et krav på kompensation i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 296/91 (2), der fremsættes over for et transporterende luftfartsselskab, som ikke er den pågældende flypassagers medkontrahent? |
2) |
Såfremt artikel 5, nr. 1), i forordning (EF) nr. 44/2001 finder anvendelse: Skal en flypassagers endelige bestemmelsessted ved en personbefordring på to flyvninger uden nævneværdigt ophold i omstigningslufthavnen også anses for at være opfyldelsesstedet i henhold til artikel 5, nr. 1), litra b), andet led, i forordning (EF) nr. 44/2001, når det fremsatte krav om kompensation i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 støttes på en forstyrrelse af flytrafikken, der er indtrådt på den første delstrækning, og kravet rettes imod det luftfartsselskab, der udførte den første flyvning, men som ikke er kontrahent i transportaftalen? |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/18 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 28. oktober 2016 — État belge mod Biologie Dr Antoine SPRL
(Sag C-548/16)
(2017/C 030/22)
Processprog: fransk
Den forelæggende ret
Cour d’appel de Mons
Parter i hovedsagen
Sagsøger: État belge
Sagsøgt: Biologie Dr Antoine SPRL
Præjudicielle spørgsmål
Er det foreneligt med de regler om udarbejdelse af resultatopgørelse, der er fastsat i Rådets fjerde direktiv af 25. juli 1978 om årsregnskaber for visse selskabsformer (direktiv 78/660/EØF, EFT L 222 af 14.8.1978, s. 11), og som bestemmer følgende:
— |
årsregnskabet skal give et pålideligt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet (direktivets artikel 2, stk. 3) |
— |
hensættelser til omkostninger, herunder uforudsete udgifter, har til formål at dække tab eller gæld, hvis karakter er klart defineret, og som på statustidspunktet enten anses for sandsynlige eller sikre, men som er ubestemmelige med hensyn til deres størrelse eller tidspunktet for deres afholdelse (direktivets artikel 20, stk. 1) |
— |
værdiansættelsen skal i alle tilfælde ske under udvisning af behørig forsigtighed og især:
|
— |
der skal tages hensyn til indtægter og udgifter vedrørende det år, som regnskabet omfatter, uden hensyn til det tidspunkt hvor disse indtægter indgår eller udgifter udbetales [direktivets artikel 31, stk. 1, litra d)] |
— |
aktiv- og passivposternes bestanddele skal værdiansættes hver for sig [direktivets artikel 31, stk. 1, litra e)], |
at et aktieoptionsudstedende selskab bogfører prisen for tildeling af en option som indtægt i løbet af det regnskabsår, hvor den pågældende option annulleres, eller efter udløbet af optionens varighed, for at tage hensyn til den risiko, som påhviler optionsudstederen som følge af den forpligtelse, som denne har påtaget sig, [og ikke] i løbet af det regnskabsår, hvor tildelingen af optionen finder sted, og hvor prisen for optionen endeligt indgår, idet den risiko, som påhviler optionsudstederen, værdiansættes særskilt i forbindelse med bogføringen af en hensættelse?
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/19 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Italien) den 31. oktober 2016 — Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano mod Palais Kaiserkron Srl
(Sag C-549/16)
(2017/C 030/23)
Processprog: italiensk
Den forelæggende ret
Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano
Sagsøgt: Palais Kaiserkron Srl
Præjudicielle spørgsmål
Skal artikel 401 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes således, at merværdiafgiften og registreringsafgiften [på lejeaftaler vedrørende investeringsgoder i overensstemmelse med artikel 40 og artikel 5, stk. 1, litra aa), i Takster, første del, i dekret fra republikkens præsident nr. 131 af 26.4.1986] kan opkræves kumulativt, eller således, at den sidstnævnte afgift har karakter af omsætningsafgift?
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/20 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep (Nederlandene) den 31. oktober 2016 — Klein Schiphorst mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
(Sag C-551/16)
(2017/C 030/24)
Processprog: nederlandsk
Den forelæggende ret
Centrale Raad van Beroep
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Klein Schiphorst
Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Kan den beføjelse, der er tillagt i artikel 64, stk. 1, litra c), i forordning nr. 883/2004 (1), henset til denne forordnings artikel 63 og 7, formålet med og indholdet af forordningen og personers og arbejdstagers frie bevægelighed forstås således, at en ansøgning om forlængelse af perioden for eksport af en ydelse ved arbejdsløshed i princippet afslås, med mindre forlængelsen af eksportperioden efter Uwv opfattelse på grundlag af sagens konkrete omstændigheder, herunder eksempelvis at der foreligger en konkret og beviselig udsigt til arbejde, ikke med rimelighed kan nægtes? I benægtende fald: |
2) |
Hvorledes skal medlemsstaterne da forstå den beføjelse, der er tillagt i artikel 64, stk. 1, litra c), i forordning nr. 883/2004? |
(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT 2004, L 166, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/20 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kammergericht Berlin (Tyskland) den 3. november 2016 — Doris Margret Lisette Mahnkopf
(Sag C-558/16)
(2017/C 030/25)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Kammergericht Berlin
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Doris Margret Lisette Mahnkopf
Den anden part: Sven Mahnkopf
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Skal arveretsforordningens (1) artikel 1, stk. 1, fortolkes således, at forordningens anvendelsesområde (»arv«) tillige omfatter bestemmelser i national ret, der som § 1371, stk. 1, i den tyske Bürgerliches Gesetzbuch (borgerlig lovbog, herefter »BGB«) regulerer formueretlige spørgsmål efter en ægtefælles død gennem forhøjelse af den anden ægtefælles legale arvelod? |
2) |
Såfremt spørgsmål 1) besvares benægtende, skal arveretsforordningens artikel 68, litra l), jf. artikel 67, stk. 1, da fortolkes således, at den overlevende ægtefælles arvelod, også for det tilfælde at denne for en brøkdels vedkommende skyldes en forhøjelse i henhold til en formueretlig bestemmelse som BGB’s § 1371, stk. 1, i det hele kan registreres i det europæiske arvebevis? Såfremt dette principielt må besvares benægtende, kan det imidlertid undtagelsesvist besvares bekræftende for så vidt angår faktiske omstændigheder, hvorunder
|
3) |
Såfremt såvel spørgsmål 1 som spørgsmål 2 i det hele skal besvares benægtende, skal arveretsforordningens artikel 68, litra l), da fortolkes således, at den efterlevende ægtefælles arvelod, som forhøjet som følge af den formueretlige ordning, i det hele kan registreres i det europæiske arvebevis — men på grund af forhøjelsen kun til orientering? |
(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4.7.2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis (EUT L 201, s. 107).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/21 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spanien) den 14. november 2016 — Grupo Norte Facility S.A.mod Angel Manuel Moreira Gómez
(Sag C-574/16)
(2017/C 030/26)
Processprog: spansk
Den forelæggende ret
Tribunal Superior de Justicia de Galicia
Parter i hovedsagen
Sagsøger: Grupo Norte Facility S.A.
Sagsøgt: Angel Manuel Moreira Gómez
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Med henblik på anvendelse af ækvivalensprincippet mellem midlertidigt ansatte og personer, der er i tidsubegrænset ansættelse, skal ophør af ansættelseskontrakten på grund af »objektive omstændigheder [circunstancias objetivas]« i henhold til ET’s artikel 49, stk. 1, litra c), og ophør af »objektive grunde [causas objetivas]« i henhold til ET’s artikel 52, da anses for at være »sammenlignelige situationer«, således at forskellen på godtgørelsen i det ene og det andet tilfælde udgør en ulige behandling af midlertidigt og tidsubegrænset ansatte, der er ulovlig i henhold til Rådets direktiv 1999/70/EF (1) af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP? |
2) |
Hvis dette er tilfældet, kan da de socialpolitiske formål, der lå til grund for indførelsen af en deltidskontrakt, ligeledes begrunde en forskelsbehandling i henhold til den nævnte rammeaftales § 4, stk. 1, når der udbetales en mindre gunstig godtgørelse i forbindelse med ophøret af et ansættelsesforhold, og det står arbejdsgiveren frit for at vælge, om deltidskontrakten skal være tidsbegrænset? |
3) |
Såfremt det antages, at der ikke foreligger nogen rimelig begrundelse i henhold til § 4, stk. 1, skal direktiv 1999/70, med henblik på at sikre dette direktivs effektive virkning, da fortolkes således, at den ulige behandling af midlertidigt ansatte og fastansatte i henhold til den nævnte spanske lovgivning i forbindelse med en godtgørelse for kontraktens ophør udgør en forskelsbehandling, der er ulovlig i henhold til chartrets artikel 21, idet den er i strid med ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, der udgør en del af EU-rettens grundlæggende principper? |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/22 |
Appel iværksat den 17. november 2016 af Sun Pharmaceutical Industries Ltd, tidligere Ranbaxy Laboratories Ltd og Ranbaxy (UK) Ltd, til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-460/13, Sun Pharmaceutical Industries Ltd, tidligere Ranbaxy Laboratories Ltd og Ranbaxy (UK) Ltd mod Europa-Kommissionen
(Sag C-586/16 P)
(2017/C 030/27)
Processprog: engelsk
Parter
Appellanter: Sun Pharmaceutical Industries Ltd, tidligere Ranbaxy Laboratories Ltd og Ranbaxy (UK) Ltd (ved solicitors R. Vidal og A. Penny samt barrister B. Kennelly, QC)
Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
Appellanterne har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom i sag T-460/13 ophæves, for så vidt som den frifinder Europa-Kommissionen i det søgsmål, som appellanterne har anlagt med påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 19. juni 2013 i sag COMP/39226 — Lundbeck (citalopram), hvorved det blev fastslået, at der forelå en overtrædelse på grund af formålet af artikel 101, stk. 1, TEUF og artikel 53 EØS, for så vidt som den vedrører appellanterne. |
— |
Afgørelsens artikel 1, stk. 4, annulleres, for så vidt som den vedrører appellanterne. |
— |
Afgørelsens artikel 2, stk. 4, annulleres, for så vidt som appellanterne herved pålægges bøder, eller subsidiært nedsættes bødebeløbet. |
— |
Kommissionen tilpligtes at betale appellanternes sagsomkostninger og andre omkostninger og udgifter i forbindelse med denne sag, og der træffes bestemmelse om enhver anden foranstaltning, som Domstolen måtte finde passende. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
Retten foretog en urigtig anvendelse af det kriterium til påvisning af en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF »på grund af formålet«, der blev opstillet af Den Europæiske Unions Domstol (herefter »EU-Domstolen«) i Cartes Bancaires mod Kommissionen, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204 (herefter »Cartes Bancaires-dommen«). Aftalen mellem appellanterne og H. Lundbeck A/S (herefter »Lundbeck«), der trådte i kraft den 16. juni 2002 (herefter »aftalen«), var ikke i kraft af selve sin karakter skadelig for konkurrencen. Dens formål var umiddelbart at bilægge en patenttvist mellem appellanterne og Lundbeck. En stillingtagen til, hvorvidt aftalen faktisk var skadelig for konkurrencen, krævede at Kommissionen undersøgte dens virkninger. |
2. |
Retten foretog en åbenbar urigtig gengivelse af beviserne i sine sagsakter, da den fastslog, at der på tidspunktet for indgåelsen af aftalen forelå en materiel »potentiel konkurrence« mellem appellanterne og Lundbeck. Kommissionen var forpligtet til objektivt at påvise, at appellanterne havde en realistisk og konkret mulighed for at indtræde på markedet på en økonomisk rentabel måde. Bevismaterialet dokumenterede, at (a) en sådan indtræden forud for aftalens udløb ikke var en realistisk eller konkret mulighed, hverken objektivt eller i henseende til økonomisk rentabilitet, og at (b) appellanterne i de forhandlinger, der førte til aftalen, ikke havde noget incitament til at være sandfærdige med hensyn til deres villighed til at indtræde på markedet, og at de vildledte Lundbeck til at indvillige i både at levere sine egne produkter til appellanterne til en nedsat pris og til at foretage en betaling til appellanterne. Dette gjorde det faktisk muligt for appellanterne umiddelbart at indtræde på markedet, hvilket de åbenbart ikke ellers kunne have gjort. Retten undlod at tage hensyn til den afgørende forskel mellem appellanterne og de øvrige generiske fabrikanter, der indgik aftaler med Lundbeck, som består i, at appellanterne ikke havde nogen realistisk og konkret mulighed for at opnå en markedsføringstilladelse inden for aftalens tidsramme. |
3. |
Under alle omstændigheder burde appellanterne ikke være blevet pålagt nogen sanktion. På tidspunktet for indgåelsen af aftalen blev en sådan aftale ikke i henhold til Kommissionens retningslinjer anset for at udgøre en overtrædelse »på grund af formålet«. Der var tale om en ikke tidligere belyst situation, hvor Lundbeck umiddelbart var beskyttet imod konkurrence i form af sine patenter og lovgivningsmæssige barrierer, og hvor appellanterne faktisk forbedrede deres evne til at konkurrere med Lundbeck på det relevante marked ved at opnå leverancer af Lundbecks produkt til nedsat pris, som appellanterne kunne etikettere som deres egne. Ved den appellanterne pålagte sanktion blev der set bort fra, at der var tale om en overtrædelse, som ikke tidligere var blevet belyst, samt Kommissionens urimeligt lange sagsbehandlingstid: Der kunne let være givet appellanterne meddelelse om undersøgelsen mere end fem år forud for den faktiske meddelelse. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/23 |
Appel iværksat den 18. november 2016 af Generics (UK) Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-469/13, Generics (UK) mod Kommissionen
(Sag C-588/16 P)
(2017/C 030/28)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Generics (UK) Ltd (ved advocaat I. Vandenborre og Rechtsanwalt T. Goetz)
Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Dommen ophæves, eller der træffes anden rimelig bestemmelse. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
Første anbringende. Retten har ikke påvist, at de mindelige aftaler udgør overtrædelser »på grund af formålet« som omhandlet i Cartes Bancaires-dommen. Navnlig har Retten ikke redegjort for, hvorledes de mindelige aftaler i sig selv afslører en tilstrækkelig grad af skade for konkurrencen til, at det er ufornødent at vurdere deres faktiske og potentielle virkninger. I stedet har Retten udtrykt tvivl og usikkerhed i forhold til kritiske punkter i analysen af de mindelige aftaler. |
2. |
Andet anbringende. Det bevismateriale, der ligger til grund for Rettens konklusioner, opfylder ikke det krav om nøjagtigt, pålideligt, konsekvent og omfattende bevismateriale, som Domstolen har identificeret som nødvendigt for at løfte bevisbyrden i forhold til en overtrædelse »på grund af formålet«. |
3. |
Tredje anbringende. Retten vender bevisbyrden, når den som betingelse for Generics (UK)’s forfægtelse af de mindelige aftalers lovlighed pålægger dette selskab et krav om at godtgøre, at en tvist bestemt ville være blevet en følge i tilfælde af en lancering med risiko, og at Generics (UK) bestemt ville have tabt tvisten. |
4. |
Fjerde anbringende. Retten undlod at foretage en fuld efterprøvelse af Kommissionens afvisning af anvendeligheden af artikel 101, stk. 3, TEUF. |
5. |
Femte anbringende. Retten begik en retlig fejl, idet den anvendte sin beføjelse til domstolskontrol ultra vires, da den fastslog en ny overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF, som ikke var angivet i afgørelsen, og ved at sætte sine egne konklusioner i stedet for Kommissionens. |
6. |
Sjette anbringende. Retten identificerede ikke klare, præcise og konsekvente beviser til støtte for en afgørelse om, at Generics (UK) begik den påståede overtrædelse forsætligt eller uagtsomt, som krævet i henhold til artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1) af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/24 |
Sag anlagt den 21. november 2016 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik
(Sag C-590/16)
(2017/C 030/29)
Processprog: græsk
Parter
Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved Flavia Tomat og Aikaterini Kyratsou, som befuldmægtigede)
Sagsøgt: Den Hellenske Republik
Sagsøgerens påstande
— |
Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser, som omhandlet i artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, i henhold til artikel 7, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF (1), idet den har vedtaget og opretholdt en lovgivning, hvorefter olieprodukter kan gøres tilgængelige uden pålæggelse af punktafgift på selskabet Hellenic Duty Free Shops SA’s tankstationer ved grænseovergangene i Kipoi ved floden Evros, Kakavia og Evzonoi, der alle er beliggende i områder, der grænser op til tredjelande — nærmere bestemt Tyrkiet, Albanien og den tidligere jugoslaviske republik Makedonien. |
— |
Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
1. |
Ifølge den begrundede udtalelse, som Kommissionen sendte til de græske myndigheder den 1. september 2014, har Grækenland, idet denne medlemsstat har tilladt, at olieprodukter gøres tilgængelige på selskabet Hellenic Duty Free Shops SA’s tankstationer ved grænseovergangene i Kipoi ved floden Evros, Kakavia og Evzonoi uden pålæggelse af punktafgift, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2008/118 om den generelle ordning for punktafgifter, eftersom den ikke anser en sådan tilgængeliggørelse for at udgøre en faktisk overgang til forbrug. Direkte levering af brændstof til køretøjer på de nævnte tankstationer udgør en overgang til forbrug og skal pålægges punktafgift. |
2. |
De tilfælde, hvor princippet om, at afgiften forfalder i den medlemsstat, hvor overgangen til forbrug finder sted, fraviges, er udtrykkeligt angivet af EU-lovgiver. Anvendelse af forenklede procedurer for eksport til et tredjeland på en situation, hvor punktafgiftspligtige olieprodukter gøres tilgængelige, er i strid med direktiv 2008/118, eftersom den ikke er omfattet af nogen af dets relevante bestemmelser. |
(1) EUT L 9 af 14.1.2009, s. 9.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/25 |
Appel iværksat den 18. november 2016 af H. Lundbeck A/S og Lundbeck Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-472/13, H. Lundbeck A/S og Lundbeck Ltd mod Europa-Kommissionen
(Sag C-591/16 P)
(2017/C 030/30)
Processprog: engelsk
Parter
Appellanter: H. Lundbeck A/S og Lundbeck Ltd (ved barrister R. Subiotto, QC, og Rechtsanwalt T. Kuhn)
De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)
Appellanterne har nedlagt følgende påstande
— |
Dommen ophæves helt eller delvist. |
— |
Afgørelsen annulleres, for så vidt som den angår appellanterne, eller subsidiært ophæves de bøder, der i henhold til afgørelsen er blevet pålagt appellanterne, eller mere subsidiært nedsættes de bøder, der i henhold til afgørelsen er blevet pålagt appellanterne, betydeligt. |
— |
Kommissionen tilpligtes at betale appellanternes sagsomkostninger og andre omkostninger i forbindelse med appelsagen og sagen for Retten. |
— |
Om nødvendigt hjemvises sagen til Retten til fornyet behandling i overensstemmelse med Domstolens dom. |
— |
Domstolen træffer enhver anden foranstaltning, som den måtte finde passende. |
Anbringender og væsentligste argumenter
Appellanterne har med deres første anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at opretholdeKommissionens konklusion om, at aftalerne havde til formål at begrænse konkurrencen. Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at en aftale har et konkurrencebegrænsende formål, selv hvis den falder inden for anvendelsesområdet for Lundbecks patenter. En sådan aftale kan ikke i kraft af selve sin karakter anses for skadelig for konkurrencen, eftersom den indeholder restriktioner svarende til dem, som patentindehaveren kunne have opnået gennem retsafgørelser truffet til håndhævelse af dennes patenter. Den blotte betaling kan ikke gøre en ellers lovlig og uproblematisk aftale — såsom en aftale om en mindelig løsning, der falder inden for et patents anvendelsesområde — til en konkurrencebegrænsning på grund af formålet. Følgelig skulle GUK-aftalen for Det Forenede Kongerige, som Retten fandt faldt inden for anvendelsesområdet for Lundbecks patenter, ikke være blevet anset for at have et konkurrencebegrænsende formål. Den samme konklusion gælder for de øvrige fem aftaler, idet Retten begik en retlig fejl ved at kvalificere dem som gående ud over anvendelsesområdet for Lundbecks patenter.
Appellanterne har med deres andet anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved ikke at anvende det korrekte retlige kriterium til at vurdere, hvorvidt fem af de seks aftaler indeholdt restriktioner, der gik ud over anvendelsesområdet for Lundbecks patenter. Retten burde have vurderet, hvorvidt der var en »samstemmende vilje« som omhandlet i artikel 101 TEUF mellem Lundbeck og hver enkelt af de generiske virksomheder om, at de(n) relevante aftale(r), med undtagelse af GUK-aftalen for Det Forenede Kongerige, pålagde restriktioner, der gik ud over anvendelsesområdet for Lundbecks patenter. En anvendelse af dette kriterium leder til den uundgåelige retlige konklusion, at aftalerne faldt inden for genstanden for Lundbecks patenter.
Appellanterne har med deres tredje anbringende gjort gældende, at selv hvis Rettens retlige kvalificering, hvorefter fem eller færre af de seks aftaler faldt uden for anvendelsesområdet for Lundbecks patenter, var korrekt, begik Retten en retlig fejl, da den konkluderede, at de aftaler, der lå uden for anvendelsesområdet, havde et konkurrencebegrænsende formål. I deres økonomiske og retlige sammenhæng var aftalerne ikke i kraft af selve deres karakter skadelige for konkurrencen, og de er ikke sammenlignelige med aftaler om opdeling af markedet, og Retten begik en retlig fejl, idet den undlod at vurdere de kontrafaktiske forhold.
Appellanterne har med deres fjerde anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, foretog en åbenbart fejlagtig bedømmelse af beviserne og gav en selvmodsigende begrundelse, da den opretholdt Kommissionens konklusion om, at Lundbeck og de generiske virksomheder var reelle eller potentielle konkurrenter på tidspunktet for indgåelsen af aftalerne, uanset om de generiske virksomheders produkter krænkede Lundbecks patenter. For det første begik Retten en retlig fejl, idet den så bort fra forekomsten af retlige barrierer, nemlig Lundbecks patenter, som forhindrede de generiske virksomheders indtræden med patentkrænkende citalopram-produkter. For det andet er Rettens konklusion om, at Lundbeck betvivlede gyldigheden af sine patenter, behæftet med en retlig fejl, en åbenbart fejlagtig bedømmelse af beviserne og en selvmodsigende begrundelse. For det tredje begik Retten en retlig fejl, da den fastslog, at beviser, der daterede sig fra efter indgåelsen af aftalerne, men som stadig i mange tilfælde daterede sig fra før udløbet af aftalerne, ikke kunne være afgørende ved vurderingen af, hvorvidt de generiske virksomheder var potentielle konkurrenter til Lundbeck. Disse dokumenter inkluderer videnskabelige beviser for, at de generiske virksomheder eller deres producenter af den aktive lægemiddelbestanddel krænkede Lundbecks patenter, nationale retsafgørelser om udstedelse af foreløbige påbud eller andre former for foranstaltninger til fordel for Lundbeck imod citalopram-produkter baseret på den aktive lægemiddelbestanddel, som nogle af de generiske virksomheder anvendte, samt Den Europæiske Patentmyndighed (herefter »EPO«)’s bekræftelse af gyldigheden af Lundbecks patent på krystallisering i henseende til alle relevante aspekter, hvis styrke Kommissionen anfægtede. Endelig begik Retten en retlig fejl og tilsidesatte begrundelsespligten ved at fastslå, at hver af de generiske virksomheder havde realistiske og konkrete muligheder for at indtræde på markedet, uden at foretage en korrekt vurdering af, hvorvidt de kunne gøre dette med ikke-patentkrænkende citalopram.
Appellanterne har med deres femte anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at opretholde Kommissionens pålæggelse af bøder over for Lundbeck. For det første begik Retten en retlig fejl ved at foretage en urigtig anvendelse af standarden for skyld. For det andet Retten begik en retlig fejl ved at opretholde Kommissionens konklusion om, at Lundbeck ikke kunne være uvidende om, at virksomhedens adfærd var konkurrencebegrænsende. For det tredje tilsidesatte Retten retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft ved at opretholde pålæggelsen af mere end en symbolsk bøde.
Appellanterne har med deres sjette anbringende subsidiært gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl og undlod at give en tilstrækkelig begrundelse ved opretholdelsen af Kommissionens beregning af de appellanterne pålagte bøder. Den værdi af afsætningen, som bøderne er baseret på, inkluderer Lundbecks afsætning i visse EØS-medlemsstater, i hvilke de generiske virksomheder reelt var udelukket fra at indtræde, fordi de først opnåede en markedsføringstilladelse efter udløbet af aftalerne, eller, med hensyn til Østrig, fordi Lundbecks citalopram-molekylepatent stadig var i kraft i en stor del af aftalernes løbetid. Ydermere skal der i denne sag anvendes en lavere sats for grovhed, navnlig eftersom aftalerne ikke er sammenlignelige med karteller, og deres faktiske geografiske anvendelsesområde var langt mere begrænset end deres bogstavelige geografiske anvendelsesområde.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/26 |
Appel iværksat den 23. november 2016 af Viktor Fedorovych Yanukovych til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-346/14, Yanukovych mod Rådet
(Sag C-598/16 P)
(2017/C 030/31)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Viktor Fedorovych Yanukovych (ved T. Beazley QC)
De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Republikken Polen
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-346/14 ophæves i det omfang, der fremgår af appelskriftet, navnlig domskonklusionens punkt 2 og 4. |
— |
Appellanten gives medhold i sine påstande for Retten i det omfang, der fremgår nedenfor, navnlig annulleres:
for så vidt som disse foranstaltninger vedrører appellanten. |
— |
Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale appelsagens omkostninger og omkostningerne i forbindelse med annullationspåstanden i anmodningen om tilpasning af påstandene. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at opførelseskriteriet i artikel 1, stk. 1, i Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved den anden ændringsafgørelse, er forenelig med målene med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, jf. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union. Retten så bort fra, at den påstående uretmæssige tilegnelse af statsmidler i det mindste skal være genstand for en igangværende retsforfølgning eller andre retslige skridt i det pågældende land under omstændigheder, hvor der, som i den foreliggende sag, er pålidelig dokumentation for, at det pågældende land ikke sammenhængende og tilstrækkeligt har vist at kunne overholde de grundlæggende principper for menneskerettigheder eller retsstatsprincippet. |
2. |
Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, (1) da den ikke konkluderede, at der var pålidelig dokumentation for, at Ukraine ikke sammenhængende og tilstrækkeligt overholder menneskerettighederne eller retsstatsprincippet, og (2) da den beskrev visse ukrainske myndigheder, hvis dokumentation Rådet for Den Europæiske Union var afhængig af, som værende en »høj retslig myndighed«. Endvidere begik Retten en fejl ved ikke at angive nogen begrundelse for sine synspunkter vedrørende (1) og (2). |
3. |
Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl (1) da den fastslog, at opførelsen af appellantens navn på listen på grundlag af en skrivelse af 10. oktober 2014 fra de ukrainske myndigheder, er i overensstemmelse med opførelseskriteriet, og (2) da den fastlog, at Rådet ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til opførelsen af appellanten på listen. |
(1) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29.1.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 24, s. 16).
(2) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5.3.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 62, s. 25).
(3) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5.3.2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 62, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/27 |
Appel iværksat den 23. november 2016 af Oleksandr Viktorovych Yanukovych til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-348/14, Yanukovych mod Rådet
(Sag C-599/16 P)
(2017/C 030/32)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (ved T. Beazley QC)
De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-348/14 ophæves i det omfang, der fremgår af appelskriftet, navnlig domskonklusionens punkt 2 og 4. |
— |
Appellanten gives medhold i sine påstande for Retten i det omfang, der fremgår nedenfor, navnlig annulleres:
for så vidt som disse foranstaltninger vedrører appellanten. |
— |
Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale appelsagens omkostninger og omkostningerne i forbindelse med annullationspåstanden i anmodningen om tilpasning af påstandene. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at opførelseskriteriet i artikel 1, stk. 1, i Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved den anden ændringsafgørelse, er forenelig med målene med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, jf. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union. Retten så bort fra, at den påstående uretmæssige tilegnelse af statsmidler i det mindste skal være genstand for en igangværende retsforfølgning eller andre retslige skridt i det pågældende land under omstændigheder, hvor der, som i den foreliggende sag, er pålidelig dokumentation for, at det pågældende land ikke sammenhængende og tilstrækkeligt har vist at kunne overholde de grundlæggende principper for menneskerettigheder eller retsstatsprincippet. |
2. |
Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, (1) da den ikke konkluderede, at der var pålidelig dokumentation for, at Ukraine ikke sammenhængende og tilstrækkeligt overholder menneskerettighederne eller retsstatsprincippet, og (2) da den beskrev visse ukrainske myndigheder, hvis dokumentation Rådet for Den Europæiske Union var afhængig af, som værende en »høj retslig myndighed«. Endvidere begik Retten en fejl ved ikke at angive nogen begrundelse for sine synspunkter vedrørende (1) og (2). |
3. |
Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl (1) da den fastslog, at opførelsen af appellantens navn på listen på grundlag af en skrivelse af 30. december 2014 fra de ukrainske myndigheder, er i overensstemmelse med opførelseskriteriet, og (2) da den fastlog, at Rådet ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til opførelsen af appellanten på listen. |
(1) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29.1.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 24, s. 16).
(2) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5.3.2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 62, s. 25).
(3) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5.3.2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2015, L 62, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/28 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af National Iranian Tanker Company til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 14. september 2016 i sag T-207/15, National Iranian Tanker Company mod Rådet for Den Europæiske Union
(Sag C-600/16 P)
(2017/C 030/33)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: National Iranian Tanker Company (ved T. De la Mare QC, M. Lester QC, barrister J. Pobjoy samt solicitors S. Ashley og C. Murphy)
Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 14. september 2016 i National Iranian Tanker Company mod Rådet for Den Europæiske Union (sag T-207/15) ophæves. |
— |
Der træffes afgørelse i sagen, herunder navnlig:
|
— |
Indstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger i nærværende sag og omkostningerne afholdt i første instans. |
Anbringender og væsentligste argumenter
Appellanten har til støtte for appellen fremsat fire anbringender.
1. |
Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at Rådets afgørelse (FUSP) 2015/236 af 12. februar 2015 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/230 af 12. februar 2015 ikke tilsidesatte princippet om res judicata, retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om retskraft eller retten til effektive retsmidler i henhold til EU-chartrets artikel 47. |
2. |
Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at kriteriet for udpegelse var opfyldt vedrørende appellanten. |
3. |
Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at indgrebet i appellantens grundlæggende rettigheder var forholdsmæssigt. |
4. |
Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Retten begik en fejl ved at forkaste appellantens subsidiære argument om, at en vid fortolkning af udpegelseskriteriet ville gøre det uforholdsmæssigt. |
(1) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/236 af 12.2.2015 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 39, s. 18).
(2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/230 af 12.2.2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 39, s. 3).
(3) 2010/413/FUSP: Rådets afgørelse af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).
(4) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23.3.2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/29 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Arrow Group ApS og Arrow Generics Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-467/13, Arrow Group ApS og Arrow Generics Ltd mod Europa-Kommissionen
(Sag C-601/16 P)
(2017/C 030/34)
Processprog: engelsk
Parter
Appellanter: Arrow Group ApS og Arrow Generics Ltd (ved solicitors C. Firth, S. Kon og C. Humpe)
Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
Appellanterne har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 8. september 2016 i sag T-467/13 ophæves, og/eller artikel 1, 2 og 3 i Kommissionens afgørelse C(2013) 3803 final af 19. juni 2013 i sag AT.39226-Lundbeck annulleres, for så vidt som de vedrører Arrow, eller |
— |
mere subsidiært ophæves Rettens dom af 8. september 2016 i sag T-467/13, og sagen hjemvises til Retten, eller |
— |
mest subsidiært ophæves Rettens dom af 8. september 2016 i sag T-467/13, for så vidt som dommen opretholdt den bøde, der blev pålagt Arrow i henhold til artikel 2 i Kommissionens afgørelse C(2013) 3803 final i forhold til UK-aftalen og den danske aftale, eller størrelsen af denne bøde nedsættes, og |
— |
Kommissionen tilpligtes at betale Arrows omkostninger. |
Anbringender og væsentligste argumenter
Første appelanbringende: Retten foretog en urigtig anvendelse af det relevante kriterium for potentiel konkurrence:
1. |
Første anbringende: Retten pålagde Arrow bevisbyrden og fritog Kommissionen for dens forpligtelse til at påvise forekomsten af en potentiel konkurrence. |
2. |
Andet anbringende: Retten begik en fejl ved ud fra en række hypoteser at udlede, at der bestod en potentiel konkurrence, hvilket var i modstrid med princippet om, at potentiel konkurrence kræver, at der foreligger en realistisk og konkret mulighed for en indtræden. |
3. |
Tredje anbringende: Retten tillagde Lundbecks hensigt for stor vægt og fejlvurderede den bevismæssige betydning af faktiske omstændigheder, der indtraf efter, at aftalerne var underskrevet. |
4. |
Fjerde anbringende: Retten tog ikke hensyn til relevansen og indvirkningen af den af den engelske domstol afsagte Paroxetine-dom. |
5. |
Femte anbringende: Ud fra det forhold, at Arrow havde taget skridt til at forberede en indtræden på markedet, udledte Retten med urette, at der bestod en potentiel konkurrence. |
6. |
Sjette anbringende: Retten begik en fejl ved at anvende en formodning om foreløbig ugyldighed og ikke-krænkelse på Lundbecks patenter. |
Andet appelanbringende: Retten begik en fejl ved at fastslå, at de mindelige patentaftaler havde til formål at begrænse konkurrencen:
1. |
Første anbringende: Retten så bort fra det forhold, at en aftale, der »blot er i stand til« at begrænse konkurrencen, ikke er en overtrædelse på grund af formålet. |
2. |
Andet anbringende: Retten foretog en fejlagtig kategorisering af aftalerne som værende i det væsentlige aftaler om udelukkelse fra markedet. |
3. |
Tredje anbringende: Retten konkluderede med urette, at Kommissionen kunne påvise aftalernes konkurrencebegrænsende formål uden at behøve at tage hensyn til den situation, der ville have gjort sig gældende i aftalernes fravær. |
Tredje appelanbringende: Retten begik en fejl ved at acceptere Kommissionens konklusioner om, at Arrow handlede forsætligt eller uagtsomt, da dette selskab begik den påståede overtrædelse, og der burde ikke være blevet pålagt nogen bøde.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/31 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-111/14, Unitec Bio mod Rådet
(Sag C-602/16 P)
(2017/C 030/35)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: Unitec Bio SA, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-111/14, Unitec Bio SA mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt af sagsøgeren i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante argentinske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet, til at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Argentina som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tog hensyn til, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ første anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/32 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-139/14, Wilmar Bioenergi Indonesia og PT Wilmar Nabati Indonesia mod Rådet
(Sag C-603/16 P)
(2017/C 030/36)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: PT Wilmar Bioenergi Indonesia, PT Wilmar Nabati Indonesia, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-139/14, PT Wilmar Bioenergi Indonesia og PT Wilmar Nabati Indonesia mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante indonesiske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Indonesien som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgerne i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tiltrådte, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgerne i første instans’ sjette anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgerne i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/33 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-121/14, PT Pelita Agung Agrindustri mod Rådet
(Sag C-604/16 P)
(2017/C 030/37)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: PT Pelita Agung Agrindustri, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-121/14, PT Pelita Agung Agrindustri mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante indonesiske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Indonesien som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tiltrådte, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ andet anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/34 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-120/14, PT Ciliandra Perkasa mod Rådet
(Sag C-605/16 P)
(2017/C 030/38)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: PT Ciliandra Perkasa, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-120/14, PT Ciliandra Perkasa mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante indonesiske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Indonesien som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tiltrådte, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ tredje anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/35 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-80/14, PT Musim Mas mod Rådet
(Sag C-606/16 P)
(2017/C 030/39)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-180/14, PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante indonesiske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Indonesien som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tiltrådte, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ andet anbringendes andet led, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/36 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sagerne T-112/14 — T-116/14 og T-119/14, Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet
(Sag C-607/16 P)
(2017/C 030/40)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio), Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Retten dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sagerne T-112/14 — T-116/14 og T-119/14, Molinos Río de la Plata SA m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Unionen, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålene anlagt i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante argentinske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Argentina som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgerne i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten tog hensyn til, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgerne i første instans’ første anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgerne i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/37 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-117/14, Cargill mod Rådet
(Sag C-608/16 P)
(2017/C 030/41)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: Cargill SACI, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-117/14, Cargill SACI mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt af sagsøgeren i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser til at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante argentinske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Argentina som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten har taget hensyn til, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ første anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/38 |
Appel iværksat den 24. november 2016 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. september 2016 i sag T-118/14, LDC Argentina mod Rådet
(Sag C-609/16 P)
(2017/C 030/42)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, og avocat N. Tuominen)
De andre parter i appelsagen: LDC Argentina SA, Europa-Kommissionen og European Biodiesel Board (EBB)
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Rettens dom af 15. september 2016, som blev meddelt Rådet den 16. september 2016, i sag T-118/14, LDC Argentina SA m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves. |
— |
Frifindelse i søgsmålet anlagt af sagsøgeren i første instans med påstand om annullation af den omtvistede forordning. |
— |
Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betales sagens omkostninger i såvel første instans som under appellen. |
Subsidiært:
— |
Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse. |
— |
Afgørelsen om sagens omkostninger i første instans og under appellen udsættes. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
For det første anvendte Retten et urigtigt retligt kriterium, da den vurderede, om Rådet havde beviser for at fastslå, at de nationale priser på råmaterialer, som fremgik af de undersøgte, relevante argentinske eksportører, blev tilstrækkeligt fordrejet til, at det kunne begrundes at se bort fra dem og benytte den i grundforordningens (1) artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsatte metode. Herved pålagde Retten institutionen en bevisbyrde, der var for streng. |
2. |
For det andet er Rettens konstatering af, at de af institutionerne fremførte beviser ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en mærkbar fordrejning af priserne på de vigtigste råmaterialer i Argentina som følge af DEA-ordningen, utilstrækkeligt begrundet. |
3. |
For det tredje er den appellerede doms konklusion, hvorved antidumpingtolden blev annulleret, for så vidt som den vedrørte sagsøgeren i første instans, uforholdsmæssig i forhold til den eneste annullationsgrund, som Retten har taget hensyn til, og giver den fastslåede ulovlighed unødvendige virkninger. |
4. |
Rådet vil godtgøre, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl, som påvirker dens gyldighed. Derudover har Rådet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgeren i første instans’ første anbringende, er tilstrækkeligt godtgjort til, at Domstolen kan træffe endelig afgørelse om denne påstand og frifinde Rådet. |
5. |
Det er derfor Rådets opfattelse, at den appellerede dom skal ophæves, og at det skal frifindes for påstanden om annullation af den omtvistede forordning, nedlagt af sagsøgeren i første instans. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/39 |
Appel iværksat den 25. november 2016 af Xellia Pharmaceuticals ApS og Alpharma, LLC, tidligere Zoetis Products LLC, til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-471/13, Xellia Pharmaceuticals ApS og Alpharma mod Europa-Kommissionen
(Sag C-611/16 P)
(2017/C 030/43)
Processprog: engelsk
Parter
Appellanter: Xellia Pharmaceuticals ApS og Alpharma, LLC, tidligere Zoetis Products LLC (ved solicitor D.W. Hull)
Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen
Appellanterne har nedlagt følgende påstande
— |
Den appellerede dom ophæves helt eller delvist. |
— |
Afgørelsen annulleres helt eller delvist. |
— |
Bøden ophæves eller nedsættes væsentligt. |
— |
Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom. |
— |
Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten. |
Anbringender og væsentligste argumenter
Appellanterne har fremsat ni appelanbringender, der er støttet på retlige fejl begået af Retten.
1) |
Retten anvendte en forkert retlig standard til at bedømme, hvorvidt Alpharma var en potentiel konkurrent i den sammenhæng, hvor dets produkter krænkede Lundbecks patenter. Da der ikke forelå beviser, der godtgjorde, at Lundbecks patenter var svage, må patenterne formodes at være gyldige, og en indtræden med et patentkrænkende produkt at være ulovlig. |
2) |
Til trods for, at Retten anerkendte, at Alpharma først kort før den mindelige løsning erfarede, at Lundbecks patent ville blive tildelt, og at dets produkter krænkede Lundbecks patenter, undlod den at vurdere, hvorvidt Kommissionen havde bevist, at en indtræden af Alpharma forblev en økonomisk rentabel strategi i lyset af disse yderligere barrierer for en indtræden. I stedet støttede Retten sig på bevismateriale, der ikke var angivet i afgørelsen, og pålagde ukorrekt appellanterne bevisbyrden i forhold til at afkræfte Kommissionens udsagn om, at Alpharma var en potentiel konkurrent. |
3) |
Retten anvendte en forkert retlig standard til at vurdere, hvorvidt den mindelige aftale udgjorde en konkurrencebegrænsning »på grund af formålet«, idet den undlod at bedømme, hvorvidt Kommissionen havde godtgjort, at den mindelige aftale med en tilstrækkelig sandsynlighed ville have negative virkninger, og undlod at tage hensyn til den omstændighed, at Kommissionen ikke havde nogen forudgående erfaring med denne type af mindelig løsning på patentområdet. |
4) |
Retten undlod at vurdere, hvorvidt Kommissionen havde bevist sit udsagn om, at begrænsningen i den mindelige aftale gik ud over anvendelsesområdet for Lundbecks patenter. |
5) |
Retten anvendte en forkert retlig standard ved vurderingen af, hvorvidt varigheden af Kommissionens undersøgelse var urimeligt lang og tilsidesatte appellanternes ret til forsvar. |
6) |
Retten begik en fejl, da den opretholdt Kommissionens beslutning om at rette afgørelsen til Zoetis (nu Alpharma LLC), men ikke til Merck Generics Holding GmbH, til trods for, at Kommissionen ikke i afgørelsen gav noget grundlag for at sondre mellem disse to selskabers situationer. |
7) |
Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at retstilstanden på tidspunktet for indgåelsen af den mindelige aftale var tilstrækkeligt klar til, at appellanterne utvetydigt kunne konstatere, hvad deres rettigheder og forpligtelser var, og handle derefter. |
8) |
Retten begik en fejl, da den opretholdt afgørelsen til trods for Kommissionens klare undladelse af ved fastsættelsen af bøden at tage hensyn til den påståede overtrædelses grovhed, som krævet i henhold til artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 (1). |
9) |
Retten anvendte en forkert retlig standard ved fastlæggelsen af det relevante år for beregningen af loftet på 10 % for niveauet for den bøde, der blev pålagt A.L. Industrier. |
(1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003, L 1, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/40 |
Appel iværksat den 28. november 2016 af Merck KGaA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 8. september 2016 i sag T-470/13, Merck KGaA mod Europa-Kommissionen
(Sag C-614/16 P)
(2017/C 030/44)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Merck KGaA (ved Rechtsanwalt B. Bär-Bouyssière, solicitor S. Smith, barrister R. Kreisberger og advocate D. Mackersie)
De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Generics (UK) Ltd
Appellanten har nedlagt følgende påstande
— |
Domskonklusionens punkt 1 ophæves. |
— |
Afgørelsens artikel 1, stk. 1, artikel 2, stk. 1, artikel 3 og artikel 4 annulleres, for så vidt som disse er rettet til Merck. |
— |
Subsidiært ophæves eller nedsættes den Merck pålagte sanktion. |
— |
Domskonklusionens punkt 2 ophæves, og Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale Mercks omkostninger i forbindelse med både sagen i første instans og denne appel. |
Anbringender og væsentligste argumenter
1. |
Appellanten har med sit første appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at de mindelige patentaftaler der blev indgået mellem Generics (UK) (herefter »GUK«) og Lundbeck, havde et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1, TEUF:
|
2. |
Appellanten har med sit andet appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at konkludere, at GUK og Lundbeck på tidspunktet for indgåelsen af de mindelige patentaftaler var potentielle konkurrenter:
|
3. |
Appellanten har med sit tredje appelanbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at opretholde den bøde, som Kommissionen havde pålagt appellanten:
|
Retten
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/42 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Mohammed Al-Ghabra mod Europa-Kommissionen
(Sag T-248/13) (1)
((Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban - forordning (EF) nr. 881/2002 - indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer tilhørende en person, der er opført på en liste opstillet af et organ under De Forenede Nationer - opførelse af denne persons navn på listen i bilag I til forordning nr. 881/2002 - annullationssøgsmål - rimelig frist - pligt til at kontrollere og begrunde, at de påberåbte grunde er velbegrundede - domstolsprøvelse))
(2017/C 030/45)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger(e): Mohammed Al-Ghabra (London, Forenede Kongerige) (ved barrister E. Grieves og solicitor J. Carey)
Sagsøgt(e): Europa-Kommissionen (ved først ved M. Konstantinidis, T. Scharf og F. Erlbacher, derefter ved M. Konstantinidis og F. Erlbacher, som befuldmægtigede)
Intervenienter til støtte for sagsøgte: Det Forenede Kongerige (først ved S. Behzadi-Spencer og V. Kaye, derefter ved V. Kaye, derefter ved S. Brandon, og endelig ved C. Crane, som befuldmægtigede, bistået af T. Eicke, QC) og Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix og E. Finnegan, som befuldmægtigede)
Sagens genstand
Påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af dels Kommissionens forordning (EF) nr. 14/2007 af 10. januar 2007 om 74. ændring af Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 (EUT 2007, L 6, s. 6), for så vidt som den vedrører sagsøgeren, dels Kommissionens afgørelse Ares (2013) 188023 af 6. marts 2013, som bekræfter, at sagsøgerens navn bevares på listen over personer og enheder, som er omfattet af bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan (EFT 2002, L 139, s. 9)
Konklusion
1) |
Sagen afvises, for så vidt som den vedrører annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 14/2007 af 10. januar 2007 om 74. ændring af Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001, for så vidt som den vedrører Mohammed Al-Ghabra. |
2) |
I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen. |
3) |
Mohammed Al-Ghabra bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger. |
4) |
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Rådet for Den Europæiske Union bærer deres egne omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/43 |
Rettens dom af 13. december 2016 — European Dynamics Luxembourg og Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen
(Sag T-764/14) (1)
((Offentlige tjenesteydelseskontrakter - udbudsprocedure - teknisk bistand, udvikling og gennemførelse af et system for toldmæssig forsendelse for ASEAN (ACTS) - afvisning af en tilbudsgivers bud - tildeling af kontrakten til en anden tilbudsgiver - udvælgelseskriterier - tildelingskriterier - begrundelsespligt - åbenbart urigtigt skøn - ligebehandling - gennemsigtighed))
(2017/C 030/46)
Processprog: græsk
Parter
Sagsøgere: European Dynamics Luxembourg SA (Luxembourg, Luxembourg) og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (først ved advokaterne M. Sfyri og I. Ampazis, derefter ved M. Sfyri)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen (først ved S. Bartelt og A. Marcoulli, som befuldmægtigede og derefter ved S. Bartelt og M. Konstantidis, som befuldmægtigede)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 5. september 2014 om afvisning af sagsøgernes bud afgivet som led i det begrænsede udbud, EuropeAid/135040/C/SER/MULTI, om udvikling af et automatiseret pilotsystem til forvaltning af toldmæssig forsendelse for ASEAN (ASEAN Customs Transit System) og om tildeling af denne kontrakt til en anden tilbudsgiver.
Konklusion
1) |
Europa-Kommissionen frifindes. |
2) |
European Dynamics Luxembourg SA og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/43 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Printeos m.fl. mod Kommissionen
(Sag T-95/15) (1)
((Konkurrence - karteller - det europæiske marked for standard-katalogkonvolutter og specialtrykte konvolutter - afgørelse, hvorved fastslås en overtrædelse af artikel 101 TEUF - samordning af salgspriser og fordeling af kunder - forligsprocedure - bøder - grundbeløb - ekstraordinær tilpasning - loft på 10 % af den samlede omsætning - artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 - begrundelsespligt - ligebehandling))
(2017/C 030/47)
Processprog: spansk
Parter
Sagsøgere: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Spanien) Tompla Sobre Exprés, SL (Alcalá de Henares), Tompla Scandinavia AB (Stockholm, Sverige), Tompla France SARL (Fleury Mérogis, Frankrig) og Tompla Druckerzeugnisse Vertriebs GmbH (Leonberg, Tyskland) (ved advokaterne H. Brokelmann og P. Martinez-Lage Sobredo)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved F. Castilla Contreras, F. Jimeno Fernández og C. Urraca Caviedes, som befuldmægtigede)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med principal påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse C(2014) 9295 final af 10. december 2014 vedrørende en procedure efter artikel 101 [TEUF] og artikel 53 i EØS-aftalen (AT.39780 — Konvolutter), og subsidiær påstand om nedsættelse af den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt.
Konklusion
1) |
Artikel 2, stk. 1, litra e), i Kommissionens afgørelse C(2014) 9295 final af 10. december 2014 om en procedure efter [artikel 101 TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (AT.39780 — Konvolutter) annulleres. |
2) |
Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/44 |
Rettens dom af 14. december 2016 — PAL-Bullermann mod EUIPO — Symaga (PAL)
(Sag T-397/15) (1)
((EU-varemærker - fortabelsessag - EU-figurmærket PAL - erklæring om delvis fortabelse - reelt brug af mærket - artikel 15, stk. 1, litra a), og artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 - form, der afviger fra det registrerede varemærke - regel 22, stk. 3 og 4, i forordning (EF) nr. 2868/95))
(2017/C 030/48)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: PAL-Bullermann GmbH (Friesoythe Markhausen, Tyskland) (ved advokat J. Eberhardt)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Symaga, SA (Villarta de San Juan, Spanien) (ved advokat A. Tarí Lázaro)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 7. maj 2015 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1626/2014-1) vedrørende en fortabelsessag mellem PAL-Bullermann og Symaga.
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
2) |
PAL-Bullermann GmbH betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/45 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Guiral Broto mod EUIPO — Gastro & Soul (Café del Sol)
(Sag T-548/15) (1)
((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket Café del Sol - det ældre nationale figurmærke Café del Sol - manglende fremlæggelse af beviser på sagsbehandlingssproget i indsigelsessagen - artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009 - regel 19 og 20 i forordning (EF) nr. 2868/95 - ret til forsvar))
(2017/C 030/49)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spanien) (ved advokat J.L. de Castro Hermida)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Tyskland)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2755/2014–5) vedrørende en indsigelsessag mellem M. Guiral Broto og Gastro & Soul.
Konklusion
1) |
Afgørelsen truffet den 16. juli 2015 af Fjerde Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 2755/2014–5) vedrørende en indsigelsessag mellem Ramón Guiral Broto og Gastro & Soul GmbH annulleres. |
2) |
I øvrigt frifindes EUIPO. |
3) |
EUIPO og Guiral Broto bærer hver deres egne omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/45 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Guiral Broto mod EUIPO — Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
(Sag T-549/15) (1)
((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om registrering af EU-figurmærket CAFE DEL SOL - det ældre nationale figurmærke Café del Sol - manglende fremlæggelse af beviser på sagsbehandlingssproget i indsigelsessagen - artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009 - regel 19 og 20 i forordning (EF) nr. 2868/95 - ret til forsvar))
(2017/C 030/50)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spanien) (ved advokat J.L. de Castro Hermida)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved H. O’Neill, som befuldmægtiget)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Tyskland)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Guiral Broto og Gastro & Soul.
Konklusion
1) |
Afgørelse truffet den 16. juli 2015 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1888/2014-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Ramón Guiral Broto og Gastro & Soul GmbH annulleres. |
2) |
I øvrigt frifindes EUIPO. |
3) |
EUIPO og Guiral Broto afholder hver deres egne omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/46 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Puro Italian Style mod EUIPO (smartline)
(Sag T-744/15) (1)
((EU-varemærker - ansøgning om EU-figurmærket smartline - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
(2017/C 030/51)
Processprog: italiensk
Parter
Sagsøger: Puro Italian Style SpA (Modène, Italien) (ved advokat F. Terrano)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 7. oktober 2015 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 2258/2014-1) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet smartline som EU-varemærke
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
2) |
Puro Italian Style SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de af EUIPO afholdte omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/46 |
Rettens dom af 14. december 2016 — Scorpio Poland mod EUIPO — Eckes Granini Group (YO!)
(Sag T-745/15) (1)
((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket YO! - det ældre nationale ordmærke YO - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
(2017/C 030/52)
Processprog: polsk
Parter
Sagsøger: Scorpio Poland, tidligere FH Scorpio (Łódź, Polen) (ved advokat R. Rumpel)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Schifko og E. Śliwińska, som befuldmægtiget)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Tyskland) (ved advokat W. Berlit)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. oktober 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1546/2014–2) vedrørende en mellem Eckes-Granini Group og FH Scorpio.
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
2) |
Scorpio Poland betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/47 |
Rettens dom af 13. december 2016 — Sovena Portugal — Consumer Goods mod EUIPO — Mueloliva (FONTOLIVA)
(Sag T-24/16) (1)
((EU-varemærker - indsigelsessag - international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret - ordmærket FONTOLIVA - det ældre, nationale ordmærke FUENOLIVA - relativ registreringshindring - gyldigheden af registreringen af det ældre varemærke - fremlæggelse af nye faktiske omstændigheder og beviser for Retten - reel brug af det ældre varemærke - beføjelse til at omgøre - artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 42, stk. 2 og 3, og artikel 65 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009))
(2017/C 030/53)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: Sovena Portugal — Consumer Goods, SA (Algés, Portugal) (ved advokat D. Martins Pereira)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved L. Rampini, som befuldmægtiget)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO: Mueloliva, SL (Córdoba, Spanien)
Sagens genstand
Søgsmål til prøvelse af afgørelse truffet den 4. november 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1813/2014-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Mueloliva og Sovena Portugal — Consumer Goods.
Konklusion
1) |
Den afgørelse, der blev truffet den 4. november 2015 af Andet Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1813/2014-2), annulleres. |
2) |
Den indsigelse, der er blevet rejst af Mueloliva, SL, mod den internationale registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, for ordmærket FONTOLIVA, som Sovena Portugal — Consumer Goods SA har ansøgt om, forkastes. |
3) |
I øvrigt frifindes EUIPO. |
4) |
EUIPO bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Sovena Portugal — Consumer Goods har afholdt i forbindelse med sagen for Retten. |
5) |
EUIPO og Mueloliva bærer hver halvdelen af de nødvendige omkostninger, som Sovena Portugal — Consumer Goods har afholdt i forbindelse med sagen for appelkammeret ved EUIPO. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/48 |
Rettens dom af 13. decembre 2016 — Apax Partnersmod EUIPO — Apax Partners Midmarket (APAX)
(Sag T-58/16) (1)
((EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket APAX - det ældre internationale ordmærke APAX - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - varer og tjenesteydelser af lignende art - artikel 8, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 207/2009))
(2017/C 030/54)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: Apax Partners LLP (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitors D. Rose, J. Warner og J. Curry)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Folliard-Monguiral og I. Moisescu, som befuldmægtigede)
Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Apax Partners Midmarket (Paris, Frankrig) (ved advokat C. Moyou Joly)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 26. november 2015 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1441/2014-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Apax Partners Midmarket og Apax Partners
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
2) |
APAX Partners LLP bærer sine egne omkostninger og betaler de af APAX Partners Midmarket afholdte omkostninger, herunder nødvendige omkostninger afholdt af APAX Partners Midmarket i forbindelse med sagens behandling ved appelkammeret ved EUIPO. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/48 |
Rettens dom af 14. december 2016 — Grid applications mod EUIPO (APlan)
(Sag T-154/16) (1)
((EU-varemærker - ansøgning om EU-ordmærket APlan - absolut registreringshindring - beskrivende karakter - artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009))
(2017/C 030/55)
Processprog: tysk
Parter
Sagsøger: Grid applications GmbH (Wien, Østrig) (ved advokat M. Meyenburg)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved H. Kunz, som befuldmægtiget)
Sagens genstand
Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. februar 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1819/2015-4) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet APlan som EU-varemærke
Konklusion
1) |
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
2) |
Grid applications GmbH betaler sagens omkostninger. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/49 |
Sag anlagt den 18. november 2016 — Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank mod SRB
(Sag T-809/16)
(2017/C 030/56)
Processprog: tysk
Parter
Sagsøger: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Bregenz, Østrig) (ved advokat G. Eisenberger)
Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans
Sagsøgerens påstande
— |
Decision fra Single Resolution Boards SRB/ES/SRF/2016/06 af 15. april 2016 (»Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/06)«) og Decision fra Single Resolution Boards SRB/ES/SRF/2016/13 af 20. maj 2016 (»Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13)«) annulleres, idet det mindste i det omfang disse Decisions vedrører sagsøgeren. |
— |
Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
— |
Første anbringende om, at der foreligger en åbenbar tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af en manglende (fuldstændig) bekendtgørelse af de anfægtede afgørelser. |
— |
Andet anbringende om, at der foreligger en åbenbar tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af en manglende begrundelse for de anfægtede afgørelser. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/49 |
Sag anlagt den 18. november 2016 — Di Bernardo mod Kommissionen
(Sag T-811/16)
(2017/C 030/57)
Processprog: fransk
Parter
Sagsøger: Danilo Di Bernardo (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Afgørelsen af 10. august 2016, hvorved udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøven EPSO/AST-SC/03/15 udelukkede sagsøgeren fra den nævnte udvælgelsesprøve, annulleres. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.
1. |
Første anbringende er, at udvælgelseskomitéen anlagde forskellige åbenlyst urigtige skøn i forbindelse med bedømmelsen af sagsøgerens erhvervserfaring. |
2. |
Andet anbringende, som fremsættes subsidiært, er, at den anfægtede afgørelse er mangelfuldt begrundet og at sagsøgeren ikke er blevet gjort bekendt med de udvælgelseskriterier, der er fastlagt af udvælgelseskomitéen. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/50 |
Sag anlagt den 21. november 2016 — Abes mod Kommissionen
(Sag T-813/16)
(2017/C 030/58)
Processprog: portugisisk
Parter
Sagsøger: Abes — companhia de assistência, bem-estar e serviços para seniores, Lda (São Pedro de Tomar, Portugal) (ved advokat N. Mimoso Ruiz)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens/Sagsøgernes påstande
— |
Det anerkendes, at annullationssøgsmål kan antages til realitetsbehandling i overensstemmelse med artikel 263 TEUF og i henhold til artikel 264 TEUF. |
— |
Afgørelse C(2016) 5054 af 9. august 2016 annulleres i overensstemmelse med artikel 263 TEUF, for så vidt som den fastslår, at den i klagen beskrevne foranstaltning ikke udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. |
— |
Afgørelse C(2016) 5054 af 9. august 2016 annulleres i overensstemmelse med artikel 263 TEUF, for så vidt som den fastslår, at, selv om den i klagen beskrevne foranstaltning udgør statsstøtte, er den forenelig med det indre marked som omhandlet artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.
1. |
Første anbringende om manglende begrundelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at afgørelsen er behæftet med en begrundelsesmangel, eftersom det heri fastslås, at, selv om foranstaltningen udgør støtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, er den forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, uden at denne konklusion begrundes. |
2. |
Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren er af den opfattelse, at afgørelsen er behæftet med en et urigtigt skøn for så vidt angår støtteforanstaltningens påvirkning af konkurrencen og af samhandlen mellem medlemsstaterne, for så vidt som grundene til, at Kommissionen fastslog, at den pågældende støtteforanstaltnings påvirkning af samhandlen mellem medlemsstaterne blot er hypotetisk eller angivelig, og at den, såfremt den foreligger, kun er marginal, ikke er understøttede og i praksis svarer til et meget stort antal detaljerede, analoge statsstøtteforanstaltninger ikke alene i Tomar-regionen, men i hele landet med den hermed uløseligt forbundne virkning, at den afskrækker nationale investeringer og investeringer fra andre medlemsstater. |
3. |
Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen i) ikke med den nødvendige omhu og objektivt undersøgte, om den omhandlede støtte kunne påvirke samhandlen mellem medlemsstaterne, ii) ikke tog hensyn til, at der ikke forelå en nedre grænse eller en minimumsprocentdel for, hvornår det som udgangspunkt kan antages, at samhandlen mellem medlemsstaterne ikke påvirkes, iii) ikke tog hensyn til, at en undergravning af samhandlen mellem medlemsstaterne ikke afhænger af, om de leverede ydelser er lokale eller regionale, eller af omfanget af den pågældende virksomhed, iv) ikke i tilstrækkelig grad understregede, at når en af staten ydet støtte styrker en virksomheds stilling i forhold til andre konkurrerende virksomheder, skal det antages, at de virksomheder, som er i konkurrence med den begunstigede virksomhed, er underlagt mindre gunstige vilkår med hensyn til at finansiere nye investeringer i denne stat. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/51 |
Sag anlagt den 22. november 2016 — Netflix International og Netflix mod Kommissionen
(Sag T-818/16)
(2017/C 030/59)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøgere: Netflix International BV (Amsterdam, Nederlandene) og Netflix, Inc. (Los Gatos, Californien, De Forenede Stater) (ved advokaterne C. Alberdingk Thijm, S. van Schaik og S. van Velze)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgernes påstande
— |
Kommissionens afgørelse af 1. september 2016, hvorved en ændring af den tyske lov om foranstaltninger til fremme af tysk film i sin syvende udgave erklæres forenelig med det indre marked (1), annulleres. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.
1. |
Første anbringende om en tilsidesættelse af direktivet om audiovisuelle medietjenester (2).
|
2. |
Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 110 TEUF.
|
3. |
Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 56 TEUF.
|
4. |
Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af artikel 49 TEUF.
|
5. |
Femte anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF.
|
6. |
Sjette anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter.
|
(1) Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2042 af 1.9.2016 om Tysklands påtænkte støtteordning SA.38418 — 2014/C (ex 2014/N) for filmproduktion og -distribution (meddelt under nummer C(2016) 5551) (EUT 2016, L 314, s. 63).
(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10.3.2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT 2010, L 95, s. 1).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/52 |
Sag anlagt den 25. november 2016 — Celio International mod Kommissionen
(Sag T-832/16)
(2017/C 030/60)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøger: Celio International SA (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne H. Gilliams og J. Bocken)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Kommissionens afgørelse af 11. januar 2016 om skattefritagelse for overskydende fortjeneste, statsstøtteordning SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) iværksat af Kongeriget Belgien, annulleres (1). |
— |
Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 2-4. |
— |
Under alle omstændigheder annulleres afgørelsens artikel 2-4, for så vidt som disse artikler (a) anordner tilbagesøgning fra andre enheder end de enheder, der har fået udstedt en »forhåndsafgørelse om skattefritagelse for overskydende fortjeneste« som fastsat i afgørelsen, og (b) anordner tilbagesøgning af et beløb, der svarer til modtagerens skattebesparelse, uden at Belgien har kunnet tage hensyn til andre skattemyndigheders faktiske opjustering. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.
1. |
Første anbringende om et åbenbart urigtigt skøn, overskridelse af beføjelser og manglende angivelse af en fyldestgørende begrundelse, for så vidt som det i afgørelsen fastslås, at der foreligger en støtteordning. |
2. |
Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og af begrundelsespligten samt en åbenbart urigtig vurdering, for så vidt som afgørelsen kvalificerer den angivelige støtteordning som en selektiv fordel. |
3. |
Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og af begrundelsespligten samt en åbenbart urigtig vurdering, for så vidt som afgørelsen fastslår, at den angivelige ordning indebærer en fordel. |
4. |
Fjerde anbringende, som er fremsat subsidiært, om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF, af den berettigede forventning og af proportionalitetsprincippet, samt om en åbenbart urigtig vurdering, overskridelse af beføjelser og manglende angivelse af en fyldestgørende begrundelse, for så vidt som afgørelsen tilpligter Belgien at tilbagesøge støtten. |
(1) Kommissionens afgørelse (EU) 2016/1699 af 11.1.2016 om skattefritagelse for overskydende fortjeneste, statsstøtteordning SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) iværksat af Kongeriget Belgien (meddelt under nummer C(2015) 9837) (EUT 2016, L 260, s. 61).
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/53 |
Sag anlagt den 28. november 2016 — Louvers Belgium mod Kommissionen
(Sag T-835/16)
(2017/C 030/61)
Processprog: fransk
Parter
Sagsøger: Louvers Belgium Company (Zaventem, Belgien) (ved advokat V. Lejeune)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Den af Europa-Kommissionen trufne afgørelse af 19. september 2016 om ikke at vælge sagsøgerens bud og om tildeling af kontrakt nr. OIB.02/PO/2016/012/703 til sammenslutningen RIDEAUPRESS ITLINE annulleres. |
— |
Der gives sagsøgeren medhold i erstatningspåstanden. Følgelig tilpligtes Kommissionen at betale sagsøgeren hovedstolen på 387 500 EUR i erstatning for det lidte tab som følge af tabet af kontrakten med tillæg af mora- og procesrenter efter den lovbestemte sats, indtil der sker fuld betaling. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
1. |
Første anbringende om en tilsidesættelse af begrundelsespligten, af sagsøgerens ret til god forvaltning og af gennemsigtighedsprincippet, for så vidt som Kommissionen til trods for sagsøgerens gentagne anmodninger ikke oplyste sagsøgeren om den særlige tekniske karakter af den valgte tilbudsgivers produkter eller om resultaterne af analyserapporten vedrørende de bud og stikprøver, som sagsøgeren havde tilsendt Kommissionen. |
2. |
Andet anbringende om en tilsidesættelse af gennemsigtighedsprincippet og af princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne såvel ved udarbejdelsen af udbudsbetingelserne som ved Kommissionens vurdering af tilbudsgivernes bud. Sagsøgeren har navnlig foreholdt Kommissionen følgende:
|
Inden for rammerne af det andet anbringende er det således sagsøgerens opfattelse, at det bud, som sagsøgeren afgav, var teknisk konformt og derfor lovligt. Europa-Kommissionen burde have vurderet buddets økonomiske betydning, og den ville derefter have været forpligtet til at tildele sagsøgeren kontrakten, idet denne havde det laveste bud.
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/54 |
Sag anlagt den 30. november 2016 — Republikken Polen mod Kommissionen
(Sag T-836/16)
(2017/C 030/62)
Processprog: polsk
Parter
Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Annullation af Kommissionens afgørelse af 19. september 2016 om statsstøtte SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN) — Polen — Polsk afgift i detailsektoren, bekendtgjort under nr. K(2016) 5596. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført tre anbringender.
1. |
Første anbringende om en fejlagtig kvalificering af den polske afgift i detailsektoren som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF som følge af et åbenbart fejlagtigt skøn vedrørende betingelsen om selektivitet.
|
2. |
Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og af proportionalitetsprincippet, idet der blev udstedt påbud om øjeblikkelig indstilling af anvendelsen af de progressive afgiftssatser for den polske afgift i detailsektoren
|
3. |
Tredje anbringende om en mangelfuld og utilstrækkelig begrundelse af den anfægtede afgørelse
|
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/55 |
Sag anlagt den 24. november 2016 — Alex SCI mod Europa-Kommissionen
(Sag T-841/16)
(2017/C 030/63)
Processprog: fransk
Parter
Sagsøger: Alex SCI (Bayonne, Frankrig) (ved advokat J. Fouchet)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Europa-Kommissionens afgørelse af 21. september 2016 annulleres. |
— |
Det fastslås, at den støtte, der er udbetalt til CABAB af EFRU, den franske stat, Conseil régional d’Aquitaine og Conseil général des Pyrénées Atlantiques, er ulovlig og uforenelig med det indre marked. |
— |
Det pålægges den franske stat, Conseil régional d’Aquitaine og Conseil général des Pyrénées Atlantiques, decentraliserede statsenheder, samt Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) at tilbagesøge den ulovligt udbetalte støtte med lovbestemte renter regnet fra tidspunktet, hvor støtten blev stillet til rådighed. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger, herunder advokatomkostningerne op til EUR 5 000. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.
1. |
Første anbringende vedrører den interne ulovlighed af Europa-Kommissionens afgørelse. |
2. |
Andet anbringende vedrører den manglende rapportering om den finansiering til projektet »Technocité«, der blev foretaget af EFRU, Den Franske Republik, Conseil régional d’Aquitaine og Conseil général des Pyrénées Atlantiques til fordel for Communauté d’agglomération Côte-Basque-Adour (CABAB). |
3. |
Tredje anbringende vedrører finansieringens uforenelighed med det indre marked. |
4. |
Fjerde anbringende vedrører den manglende opfyldelse af betingelserne for tildeling af finansieringen. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/56 |
Sag anlagt den 7. december 2016 — Fertisac mod ECHA
(Sag T-855/16)
(2017/C 030/64)
Processprog: spansk
Parter
Sagsøger: Fertisac, S.L. (Atarfe, Spanien) (ved advokat J. Gómez Rodríguez)
Sagsøgt: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)
Sagsøgerens påstande
— |
ECHA’s afgørelse nr. SME (2016) 5150 af 15. november 2016, hvorved det bestemmes, at FERTISAC S.L. ikke opfylder betingelserne for at kunne drage fordel af den nedsættelse af afgifter, der er fastsat for mellemstore virksomheder, og pålægges en administrativ afgift, annulleres. |
— |
ECHA’s faktura nr. 10060160 af 15. november 2016 udstedt på grundlag af ECHA’s afgørelse nr. SME (2016) 5150 på et beløb svarende til forskellen mellem den af FERTISAC S.L. betalte afgift og den afgift, der opkræves af en stor virksomhed, annulleres. |
— |
ECHA’s faktura nr. 10060161 af 15. november 2016, der fastsætter den administrative afgift i henhold til ECHA’s afgørelse nr. SME (2016) 5150, annulleres. |
— |
ECHA tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.
1. |
Det første anbringende vedrører en fejlagtig kvalificering af FERTISAC S.L. som en stor virksomhed.
Der er to tærskler for kvalificering af en SMV’er. Der er ikke tale om at skulle overstige kun én af tærsklerne (således som det fremgår af ECHA’s afgørelse, idet denne alene anvender den ene af dem: den årlige omsætning), hvorved der klart ikke tages hensyn til den første betingelse, dvs. antallet af personer, hvortil der klart er knyttet et »og«. FERTISAC S.L. har på intet tidspunkt overskredet tærsklen på 250 personer. |
2. |
Det andet anbringende vedrører sagsøgtes fejlagtige fortolkning af henstilling nr. 2003/361.
|
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/57 |
Sag anlagt den 7. december 2016 — Futbol Club Barcelona mod Kommissionen
(Sag T-865/16)
(2017/C 030/65)
Processprog: spansk
Parter
Sagsøger: Futbol Club Barcelona (Barcelona, Spanien) (ved advokaterne J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, R. Vallina Hoset og A. Selles Marco)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Sagsøgerens påstande
— |
Principalt annulleres Kommissionens afgørelse af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013) (ex 2013/NN) iværksat af Spanien til fordel for visse fodboldklubber. |
— |
Subsidiært annulleres denne afgørelses artikel 4 og 5. |
— |
Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.
1. |
Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 49 TEUF, sammenholdt med artikel 107 TEUF og 108 TEUF, samt artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), for så vidt som argumentationen i den anfægtede afgørelse er støttet på en national lovgivning, som begrænser etableringsfriheden. |
2. |
Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som den (i) ikke har undersøgt de gældende fradrag på grundlag af beskatningssatsen for hver sats og enhed; (ii) ikke fremstår upartisk ved at søge bebyrdende og afkræftende beviser, og dermed (iii) retsstridigt har fastslået, at der foreligger en fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. |
3. |
Tredje anbringende om, at den anfægtede afgørelse har tilsidesat (i) princippet om den berettigede forventning, idet den pålagde tilbagesøgning af den angivelige støtte, henset til at FC Barcelona i betragtning af de spanske myndigheders adfærd og procedurens varighed havde en berettiget forventning om, at den skatteordning, den var underlagt, var lovlig; og (ii) det grundlægende krav om retssikkerhed. |
4. |
Tredje anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som den ikke tager hensyn til, at støtten er berettiget ved skatteordningens indre opbygning. |
5. |
Femte anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 108, stk. 1, TEUF og artikel 21-23 i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9), for så vidt som den pålægger tilbagesøgning af en eksisterende støtte og ikke overholder proceduren for denne type støtte. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/58 |
Sag anlagt den 11. december 2016 — QI m.fl. mod Kommissionen og ECB
(Sag T-868/16)
(2017/C 030/66)
Processprog: engelsk
Parter
Sagsøgere: QI (Athen, Grækenland) og 15 andre sagsøgere (ved advokaterne S. Pappas og I. Ioannidis)
Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB)
Sagsøgernes påstande
— |
Den Europæiske Union og/eller Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) tilpligtes at kompensere de beløb, der er anført i stævningen, svarende til det tab, som sagsøgerne har lidt på grund af deres ulovlige deltagelse i omlægningen af den græske statsgæld, der skyldtes aktiveringen af de senere vedtagne klausuler om kollektiv optræden. |
— |
Subsidiært tilpligtes EU og/eller Den Europæiske Centralbank (ECB) at kompensere sagsøgerne for de beløb, der er anført i stævningen, svarende til det tab, som sagsøgerne har lidt på grund af den ulovlige udelukkelse af kreditorerne i Grækenlands offentlige sektor fra omlægningen af den græske statsgæld. |
— |
Under alle omstændigheder tilpligtes ECB at kompensere sagsøgerne for de tab, der for hver sagsøger er anført i stævningen, og som hidrører fra den ulovlige udelukkelse af ESCB fra omlægningen af den græske statsgæld. |
— |
ECB og/eller EU tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.
1. |
Første anbringende om at Unionens og/eller ECB’S og ESBC’S handlinger overskred deres beføjelser (ultra vires) og var i strid med artikel 120 TEUF — 126 TEUF, 127 TEUF og 352, stk. 1, TEUF. |
2. |
Andet anbringende om at ECB’s og ESCB’s handlinger vedrørende særligt ESCB’s udelukkelse fra omlægningen tilsidesætter artikel 123 TEUF. |
3. |
Tredje anbringende om at EU’s og/eller ECB’s og ESCB’s handlinger tilsidesætter sagsøgernes ejendomsret i henhold til artikel 17 i chartret om grundlæggende rettigheder. |
4. |
Fjerde anbringende om at EU’s og/eller ECB’s og ESCB’s handlinger tilsidesætter den frie bevægelighed for kapital i henhold til artikel 63 TEUF. |
5. |
Femte anbringende om at EU’s og/eller ECB’s og ESCB’s handlinger tilsidesætter sagsøgernes ret til ligebehandling i henhold til artikel 20 i chartret om grundlæggende rettigheder. |
30.1.2017 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 30/58 |
Sag anlagt den 9. december 2016 — repowermap mod EUIPO — Repower (REPOWER)
(Sag T-872/16)
(2017/C 030/67)
Stævningen er affattet på fransk
Parter
Sagsøger: repowermap.org (Bern, Schweiz) (ved advokat P. González Bueno Catalán de Ocón)
Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
Den anden part i sagen for appelkammeret: Repower AG (Brusio, Schweiz)
Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
Indehaver af det omtvistede varemærke: Repower AG
Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af EU-ordmærket »REPOWER« — International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 1 020 351
Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag
Den anfægtede afgørelse: Anden afgørelse (efter tilbagekaldelse) truffet den 26. september af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2311/2014-5)
Påstande
— |
Den anfægtede afgørelse annulleres. |
— |
Den anfægtede afgørelse omgøres, idet det omtvistede varemærke erklæres ugyldigt for alle de varer og tjenesteydelser, for hvilke det ikke blev erklæret ugyldigt ved den anfægtede afgørelse, med undtagelse af vareemballering og -opmagasinering (klasse 39), organisering af rejser (klasse 39) og slukningsapparater (klasse 9). |
— |
EUIPO og Repower AG tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
Anbringender
— |
Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009 |
— |
Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 |
— |
Tilsidesættelse af artikel 75, i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med artikel 296 TEUF. |