RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET om den efterfølgende evaluering af Den Europæiske Tilbagesendelsesfond for perioden 2008-2010 (rapport forelagt i henhold til artikel 50, stk. 3, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 575/2007/EF af 23. maj 2007) /* COM/2014/0230 final */
RAPPORT
FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG
SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET om den
efterfølgende evaluering af Den Europæiske Tilbagesendelsesfond for perioden
2008-2010 (rapport forelagt i henhold til artikel 50,
stk. 3, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 575/2007/EF af
23. maj 2007) 1.
RAPPORTENS OMFANG OG FORMÅL[1] Den Europæiske
Tilbagesendelsesfond (TF) blev oprettet i 2007 for perioden 2008-2013 som en
del af det generelle program om "solidaritet og forvaltning af
migrationsstrømme"[2].
Den er en af fire fonde, der blev oprettet som en del af det generelle program[3]. Fondens mål er
at støtte medlemsstaternes indsats for at forbedre alle aspekter af
forvaltningen af tilbagesendelse ("integreret forvaltning af
tilbagesendelse"), bl.a. gennem samarbejde mellem medlemsstaterne for at
opnå stordriftsfordele. Fonden har et samlet budget på 676 mio. EUR.
Ressourcerne er fordelt på 26 medlemsstater[4]. Ifølge
beslutningen om oprettelse af fonden skal Kommissionen forelægge en
efterfølgende evalueringsrapport for perioden 2008-2010[5]
baseret på nationale evalueringsrapporter om resultaterne og virkningerne af de
foranstaltninger, der er samfinansieret af fonden[6].
Fonden skal evalueres af Kommissionen i partnerskab med medlemsstaterne for
"at vurdere de iværksatte foranstaltningers relevans, effektivitet og
virkninger i lyset af det generelle mål [for fonden]"[7].
Kommissionen skal også vurdere "komplementariteten mellem de
foranstaltninger, der gennemføres under fonden, og de foranstaltninger, der
henhører under andre relevante fællesskabspolitikker, -instrumenter og
-initiativer"[8]. Denne rapport
præsenterer resultaterne af den efterfølgende evaluering af gennemførelsen af
de årlige programmer i perioden 2008-2010, der omfatter bevillinger på over
199 mio. EUR til medlemsstaterne. Medlemsstaterne skulle forelægge deres
nationale rapporter senest ved udgangen af juni 2012. Da den støtteberettigede
periode for foranstaltninger i forbindelse med det årlige program for 2010 løb
indtil den 30. juni 2012, og for at give mulighed for, at de samlede resultater
af dette årlige program kunne medtages i rapporten, blev fristen imidlertid
udskudt til den 31. oktober 2012. De følgende
kapitler indeholder en beskrivelse af de vigtigste resultater i form af
relevans, effektivitet, komplementaritet og merværdien af TF-støtten i
2008-2010. FONDENS RELEVANS
I EUROPÆISKE OG NATIONALE SAMMENHÆNGE Fondens relevans i den europæiske kontekst, der er
baggrunden for dens indførelse Tilbagesendelse
af tredjelandsstatsborgere, der ikke, eller ikke længere, opfylder
betingelserne for indrejse i eller ophold eller bopæl på områder tilhørende Den
Europæiske Unions medlemsstater, er af vital betydning for at sikre, at
indrejsepolitikken ikke undermineres, og for at sikre håndhævelse af
lovgivningen, hvilket er et væsentligt element i et område med frihed,
sikkerhed og retfærdighed. Men i praksis er iværksættelse af
tilbagesendelsespolitikken en stor udfordring, især for medlemsstater med et
forholdsvis lavt BNP eller mangel på erfaring, og for de medlemsstater, der er
konfronteret med uforholdsmæssigt store migrationsstrømme på grund af deres
geografiske beliggenhed eller attraktive økonomiske profil. Administrationen af
tilbagesendelse er en kompleks proces: Det er nødvendigt, at der udvikles gode
samarbejdsrelationer med modtagerlandene, og at individuelle rettigheder og
humanitære hensyn afvejes over for den statslige interesse i retshåndhævelse. Mindskelse af
den ulovlige indvandring gennem en effektiv tilbagesendelsespolitik er en
opgave for alle medlemsstater. I et område uden indre grænser kan mennesker i
princippet rejse uhindret rundt. Hvis ulovlige ophold tolereres i én
medlemsstat, kan det påvirke bekæmpelsen af ulovlig beskæftigelse i hele EU
negativt, hvilket igen kan virke som en pull-faktor på mere ulovlig indvandring
til EU. Modsat kan effektive tilbagesendelsespolitikker i hele EU have en
gavnlig virkning på den fælles indvandringspolitiks troværdighed og være med
til at øge accepten af tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i
medlemsstaterne. Den Europæiske
Tilbagesendelsesfond bygger på forberedende foranstaltninger, der blev
gennemført i regnskabsårene 2005-2007 og hjalp medlemsstaterne med at forberede
lanceringen af Tilbagesendelsesfonden i 2008. Fonden blev oprettet for at gøre
kampen mod ulovlig indvandring på nationalt plan mere effektiv og for at støtte
den frivillige og, om nødvendigt, tvangsmæssige tilbagesendelse af
tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold inden for en fælles ramme af
"integreret forvaltning af tilbagesendelse" og i overensstemmelse med
fælles standarder. I den ovenfor beskrevne migrationsmæssige sammenhæng, hvor
migrationsstrømmene påvirker medlemsstaterne forskelligt, fik
fonden til formål at sikre, at principperne om solidaritet og rimelig
ansvarsfordeling overholdes i
forholdet mellem medlemsstaterne, ved at
yde finansiel bistand til støtte for deres bestræbelser på at forbedre alle
aspekter af administrationen af tilbagesendelse. Fordelingen af de disponible
EU-midler mellem medlemsstaterne er baseret på to kriterier, som afspejler
situationen i medlemsstaterne med hensyn til de forpligtelser, der er indgået
på vegne af - eller generelt til gavn for - Unionen på dette område, nemlig
antallet af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere og antallet af
tilbagesendelser til tredjelande. Fonden gennemføres på grundlag af strategiske
flerårige programmer, der dækker hele programperioden 2008-2013, og årlige
programmer, der forhandles hvert år med medlemsstaterne med henblik på at
implementere de årlige økonomiske bevillinger. Fonden er rettet
mod fire prioriteter: Prioritet 1: Støtte til
udviklingen af en strategisk tilgang i medlemsstaterne til administration af
tilbagesendelse Prioritet 2: Støtte
til samarbejde mellem medlemsstaterne om administration af tilbagesendelse Prioritet 3:
Støtte til særlige innovative (inter)nationale værktøjer til administration af
tilbagesendelse Prioritet 4:
Støtte til udvikling af EU-standarder og bedste praksis med hensyn til
administration af tilbagesendelse. Ud over de
nationale programmer har Kommissionen direkte anvendt op til 7 % af de
årlige disponible EU-midler til tværnationale projekter, undersøgelser og andre
former for foranstaltninger af interesse for Fællesskabet gennem "fællesskabsforanstaltningerne"
vedrørende tilbagesendelsespolitikken og tiltag rettet mod målgrupperne. For perioden 2005-2007 blev
der afviklet forberedende foranstaltninger i henhold til EU-budgettet, nemlig
de "Forberedende foranstaltninger vedrørende tilbagesendelse"
(2005-2006) og den "Forberedende foranstaltning - Migrationsforvaltning,
solidaritet gennem handling (2007) - tilbagevendende personers tilbagevenden og
reintegration". Instrumenterne gav en direkte praktisk erfaring med
tværnationale projekter og hjalp dermed medlemsstaterne, ngo'erne og andre
interessenter til at forberede iværksættelsen af Tilbagesendelsesfonden i 2008[9].
Fra 2008 til udgangen af programperioden udgjorde Den Europæiske
Tilbagesendelsesfonds fællesskabsforanstaltninger (op til 90 % af de
samlede støtteberettigede omkostninger vedrørende foranstaltningen) samfinansierede
tværnationale projekter overvejende på området for støttet frivillig
tilbagevenden (SFT) gennem de specifikke indkaldelser af forslag, der
offentliggøres årligt. Projekterne supplerede de nationale programmer og
tilskyndede til samarbejde og erfaringsudveksling i hele EU vedrørende
forskellige aspekter af SFT-processen. Det er vigtigt
at bemærke, at denne efterfølgende evalueringsrapport dækker størstedelen af
Den Europæiske Tilbagesendelsesfonds midler, der er blevet anvendt gennem delt
forvaltning i nationale programmer. Fondens relevans i europæiske og nationale
sammenhænge i dens første år Den periode, som
de årlige programmer 2008-2010 dækkede fra starten til afslutningen af dem, løb
fra 2008 til midten af 2012. I denne periode gennemførte de fleste
medlemsstater betydelige ændringer i deres respektive politikker, love og
institutionelle struktur med henblik på at styrke og forbedre administrationen
af (frivillig og tvungen) tilbagesendelse. Gennemførelsen
af direktivet om
tilbagesendelse[10] i
national lovgivning strømlinede administrationen af tilbagesendelsesprocessen
og indførte muligheden for tredjelandsstatsborgere for at vælge frivilligt at
vende tilbage, ligesom det indeholdt standarder for frihedsberøvelse af dem,
der var genstand for en afgørelse om tilbagesendelse. Nogle medlemsstater
indførte alternative foranstaltninger til frihedsberøvelse af sårbare
tredjelandsstatsborgere. I den betragtede periode blev foranstaltningerne
undertiden suppleret med yderligere lovgivning, der sigtede på at bekæmpe
ulovlig migration og tilbagesende ulovlige migranter. Opstandene i
Nordafrika i 2011 bidrog i
væsentligt omfang til et øget migrationspres på
Middelhavslandene og dermed til de overordnede nationale bestræbelser på
tilbagesendelsesområdet. Fra januar 2008 til den 30. juni 2012 blev i alt 630 475 tredjelandsstatsborgere
sendt tilbage til tredjelande af medlemsstaterne enten ved
frivillige
eller tvungne tilbagesendelsesforanstaltninger[11]. 60 %
af de disse tredjelandsstatsborgere blev tilbagesendt med magt, mens de
resterende 40 % indvilgede i at vende frivilligt tilbage. Ni
medlemsstater[12]
formåede at sende flere personer tilbage gennem frivillige programmer end
gennem tvangsmæssige udsendelser, mens seksten medlemsstater[13]
sendte forholdsvis flere personer tilbage ved tvangsmæssige udsendelser end ved
frivillige tilbagesendelser[14].
Over halvdelen af de frivillige tilbagesendelser blev gennemført af kun to
medlemsstater (SE, UK). Ulovlige
migranter (herunder personer, der bliver længere, end de har tilladelse til, og
afviste asylansøgere) oversteg i stort tal andelen af asylansøgere og
flygtninge, der frivilligt rejste tilbage til deres oprindelsesland. Det samlede
antal interneringscentre (for
tredjelandsstatsborgere, der afventer udsendelse) i EU, som rapporteret ved
udgangen af juni 2012, blev opgjort til 179 med en samlet kapacitet på 17 519
pladser. I den periode,
evalueringen dækker, tilbagesendte 21 medlemsstater 15 563 tredjelandsstatsborgere
ved fælles tilbagesendelsesflyvninger[15] (ud
af i alt 379 381 tredjelandsstatsborgere, der blev sendt tilbage ved
tvangsmæssige udsendelser). Næsten 75 % af det samlede antal personer, der
blev sendt tilbage ved sådanne flyvninger, blev sendt tilbage af kun to
medlemsstater (ES, NL). I forhold til
den ovenfor beskrevne generelle kontekst havde medlemsstaterne generelt et
positivt syn på relevansen af fonden for deres nationale behov. De
fleste anså programmets mål for at være relevante, men Frankrig rapporterede
dog, at en række relevante behov (f.eks. den ulovlige migrantpopulation i det
oversøiske departement Mayotte) ikke kunne løses på grund af reglerne for
støtteberettigelse. Frankrig fandt også, at prioritet 2 var mindre relevant i
forbindelse med fælles tilbagesendelsesflyvninger, fordi FRONTEX også yder
støtte til fælles tilbagesendelse med fly. På den anden
side mente nogle medlemsstater, at behovene og de tilhørende programmers
målsætninger ikke ændredes i rapporteringsperioden, dvs. fra det tidspunkt, da
målene i det flerårige program blev defineret, til gennemførelse af de årlige
programmer. Andre tilføjede, at de identificerede mål fortsat ville være
relevante for fremtidige interventioner, som finansieres gennem enten nationale
budgetter eller Fonden. FONDENS KOMPLEMENTARITET MED NATIONALE BUDGETTER PÅ TILBAGESENDELSESOMRÅDET OG MED ANDRE
FINANSIELLE INSTRUMENTER Nogle
medlemsstater har oplyst, at Tilbagesendelsesfondens
samfinansiering var komplementær i forhold til andre af EU's finansielle
instrumenter.
Flere medlemsstater mente, at Tilbagesendelsesfondens rolle i forbindelse med
migrationsadministrationen var et supplement til de tre andre fonde[16]
i det generelle EU-program om solidaritet og forvaltning af migrationsstrømme
(2007-2013). Andre EU-midler, der nævnes som komplementære til
Tilbagesendelsesfonden, er Den Europæiske Socialfond og de forberedende
foranstaltninger til Tilbagesendelsesfonden forud for den løbende
programperiode. Med hensyn til
fondens komplementaritet til nationale investeringer inden for tilbagesendelse
spænder fondens bidrag til de nationale budgetter fra 100 % (BG, CY, LV,
PT) til mindre end 1 % (CZ). Fondsbevillingen bidrager med 25 % og 21 %
af de samlede udgifter på dette område i henholdsvis Spanien og Det Forenede
Kongerige. Der er tale om betydelige andele i betragtning af størrelsen på de
nationale investeringer i tilbagesendelsesadministration i disse medlemsstater.
Heroverfor rapporterer Frankrig, at TF-midler har en relativt beskeden
betydning for den nationale udgift på dette område, idet de kun tegner sig for
4,9 % af udgifterne til tvangsmæssig tilbagesendelse, men for 15,3 %
af udgifterne til frivillig tilbagevenden (2009-2011). Fondens bidrag
er fastsat til højst 50 % af de samlede omkostninger til en foranstaltning
og til højst 75 % for de medlemsstater, der er omfattet af
Samhørighedsfonden, og for foranstaltninger, der svarer til specifikke
prioriteter. I denne forbindelse viser evalueringen, at fondens største bidrag
ligger på områder, hvor medlemsstaterne er mindre tilbøjelige til at investere
nationale midler, dvs. bistand til sårbare personer og gennemførelse af
EU-regler og standarder. Det skyldes sandsynligvis, at sådanne aktiviteter ikke
betragtes som nationale prioriteter, eller at de er en del af EU-prioriteterne,
der støttes med 75 %. FONDENS
EFFEKTIVITET Bevilling og anvendelse I alt udgjorde
bidragene fra fonden til medlemsstaterne i forbindelse med de årlige programmer
2008-2010 mere end 199 mio. EUR. Bevillingerne varierer fra lige godt 1
million EUR til Luxembourg til godt 29 mio. EUR til Det Forenede Kongerige og
mere end 27 mio. EUR til Grækenland. De største bevillinger blev givet til de
medlemsstater, der har den højeste tilstrømning af ulovlige migranter og det
højeste antal tilbagesendte. Det er Det Forenede
Kongerige, Grækenland, Frankrig, Spanien og Italien, som tilsammen modtog 59 %
af det samlede EU-bidrag, der blev afsat
til medlemsstaterne i denne periode. Figur 1:
Fordeling af TF-midler pr. medlemsstat i 1 000 EUR Udnyttelsesgraden[17]
for EU-samfinansiering i det årlige program for 2008 var i gennemsnit 66 %
(der blev brugt 36,6 mio. EUR ud af de 55,5 mio. EUR, der var bevilget), og den
varierede fra 16 % (NL) til 100 % (ES). De gennemsnitlige
udnyttelsesgrader for EU-samfinansiering i de årlige programmer for 2009 og
2010 varierede fra 27 % i Tjekkiet til 99 % i Spanien. I alt seksten
medlemsstater havde en udnyttelsesgrad på over 75 %[18],
mens den i seks af disse lå over 90 %[19]. Seks
medlemsstater havde en gennemsnitlig udnyttelsesgrad for EU-samfinansiering i
de årlige programmer for 2009-2010 på 50 % eller derunder[20].
Medlemsstater med en høj udnyttelsesgrad er ofte dem, der modtager store
bevillinger, mens medlemsstater med en lav udnyttelsesgrad ofte er
medlemsstater med mindre bevillinger. Dette kunne skyldes det forhold, at
fondens bidrag i medlemsstater med høje bevillinger udgør en lille del af
staternes nationale budget øremærket til tilbagesendelse, og at disse lande er vant
til at gennemføre foranstaltninger på dette område på grundlag af
forfinansiering. På den anden side er medlemsstaterne med mindre bevillinger
ofte mindre erfarne, med færre aktive aktører inden for
tilbagesendelsesområdet. Samlet brugte
medlemsstaterne 76 % af de
bevillinger, de havde fået i de årlige programmer 2008-2010 (ca. 151 mio.
EUR brugt ud af ca. 199 mio. EUR bevilget). Størstedelen af
såvel foranstaltninger som udgifter var relateret til prioritet 1, efterfulgt
af prioritet 3, 4 og 2. Figur 2: TF
2008-2010 efter prioritet: antal foranstaltninger, udgifter i mio. EUR og
antallet af medlemsstater, der gennemfører prioriteten De fleste
udgifter i de årlige programmer for 2008-2010 gik til foranstaltninger til
gennemførelse af prioritet 1 (støtte til udvikling af en strategisk tilgang til
administration af tilbagesendelse - 114 mio. EUR, dvs. 82 % af de samlede
midler, der blev brugt). De medlemsstater, der havde de højeste udgifter i
denne kategori, var Frankrig, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige.
Derudover blev 12 % af EU-midlerne brugt på foranstaltninger til
gennemførelse af prioritet 3 (støtte til innovative værktøjer til
administration af tilbagesendelse). Østrig, Belgien, Grækenland, Tyskland og
Sverige brugte de højeste beløb på denne prioritet. Der blev kun brugt 4,8 mio.
EUR på prioritet 4 (støtte til EU-standarder og bedste praksis), og Frankrig,
Letland og Slovakiet brugte de højeste beløb (Frankrig tegnede sig for 46 %
af de samlede udgifter under denne prioritet). Der blev kun brugt 4 mio.
EUR på prioritet 2 (støtte til samarbejde mellem medlemsstaterne); Italien, Det
Forenede Kongerige og Irland brugte de højeste beløb under denne prioritet. Med hensyn til
udgifter fordelt efter foranstaltning blev der afsat flest midler til
kategorien tvangsmæssig tilbagesendelse (38 % af de samlede udgifter)
efterfulgt af frivillig tilbagevenden (36 % af de samlede udgifter). Det
Forenede Kongerige har brugt langt det største beløb på frivillig tilbagevenden
(61 % af de samlede udgifter brugt på kategorien frivillig tilbagevenden). Ændringer I alt 20
medlemsstater[21]
har rapporteret, at det havde været nødvendigt at foretage en formel ændring af
mindst ét af deres årlige programmer. De
fleste medlemsstater havde[22]
behov for at foretage ændringer, der oversteg 10 % af budgettet for et
eller flere af deres årlige programmer. Ændringerne blev foretaget for at sikre
fuld udnyttelse af de resterende økonomiske midler og for at tilpasse
udgiftsprognoser med henblik på at forbedre effektiviteten. Atten[23]
medlemsstater meddelte, at de fandt
ændringerne nyttige. Flere medlemsstater har meddelt, at de
takket være ændringerne omfordelte budgetmidler fra områder, hvor der ville
have været et underforbrug, til områder, der stod over for et potentielt
overforbrug. Andre medlemsstater rapporterede, at ændringerne har bidraget til
at sikre en effektiv gennemførelse af projekter og dermed øgede deres samlede
effektivitet eller tillod dem at tilpasse oprindeligt planlagte
foranstaltninger til nye eller ændrede behov eller uforudsete begivenheder.
Nogle medlemsstater har dog indberettet, at de årlige programmer ikke var
fleksible nok til at tilpasse målene til de skiftende behov. Administrative omkostninger i forbindelse med
programmerne Den vigtigste
kilde til finansiel støtte til administrationsomkostningerne var den tekniske
bistand, der blev ydet af fonden. Ud af de 139 mio. EUR, som blev brugt på
projekter i evalueringsperioden, brugte medlemsstaterne mere end 12 mio.
EUR på teknisk bistand (ca. 9 %). De fleste medlemsstater brugte primært
teknisk bistand til personaleomkostninger hos den ansvarlige myndighed eller
hos den myndighed, til hvilken der er uddelegeret opgaver, efterfulgt af
IT-udstyr, mens der blev brugt færrest penge på rejser og/eller arrangementer. De
fleste medlemsstater rapporterede, at den tekniske bistand var meget nyttig,
navnlig ved at den støttede administrationen af fonden
og
dermed bidrog til en mere effektiv administration af fonden, selv om nogle
medlemsstater (LU, RO) havde haft vanskeligt ved at bruge bevillingerne som
følge af de restriktioner, der var lagt på tildelingen og brugen af dem. Samlet vurdering af effektiviteten De fleste
medlemsstater syntes, at gennemførelsen af programmerne havde
været effektiv[24]. Nogle
få syntes, at gennemførelsen havde været ineffektiv, primært
på grund af vanskeligheder med at sikre samfinansiering på grund af de
komplekse og administrativt tunge gennemførelsesmekanismer samt på grund af det
høje forhold mellem administrative omkostninger og den samlede bevilling (AT,
CZ, CY, NL). De største
rapporterede udfordringer i forbindelse med gennemførelsen[25]
er:
forsinkelser i godkendelsen af
dokumenter fra både medlemsstaternes og Kommissionens side
vanskeligheder med at sikre samfinansiering
langvarige gennemførelsesmekanismer
og -procedurer, som førte til forsinkelser i projektgennemførelsen
mangel på effektiv kommunikation og
samarbejde med repræsentanter for tredjelande
utilstrækkelige oplysninger om
omfanget af målgruppen for foranstaltningen eller vanskeligheder med at
sende dem tilbage.
De fleste
medlemsstater[26]
rapporterede, at de var både juridisk og
økonomisk afhængige af godkendelse
af Kommissionens beslutning for at kunne iværksætte gennemførelsen af deres
årlige programmer. Nogle medlemsstater (FR, LU, SI, SE, UK) rapporterede, at de
ikke var økonomisk afhængige af godkendelse af Kommissionens beslutninger for
at gennemføre deres årlige programmer, fordi finansieringen blev givet gennem
deres nationale budget. EFFEKTIVITETEN AF DE FORANSTALTNINGER, DER ER
GENNEMFØRT GENNEM FONDEN Dette afsnit
indeholder en oversigt over det output og de resultater, der er opnået gennem
de årlige programmer 2008-2010 i forhold til hver af fondens fire prioriteter[27]. De
samlede og vigtigste resultater Treogtyve
medlemsstater[28]
vurderede fondens samlede og vigtigste resultater som enten positive
eller meget positive, mens kun tre
afgav en neutral vurdering[29].
Sidstnævnte gjorde dette, fordi de forventede resultater ikke blev nået, kun få
foranstaltninger blev gennemført (CZ), resultaterne ikke blev nået eller ikke
kunne kvantificeres (LU), eller fordi kun et lille antal foranstaltninger blev
gennemført, hvilket gjorde det vanskeligt at foretage en generel vurdering
(SE). Nedenstående
tabel viser fondens samlede output og resultater. Tabel 1
Oversigt over samlede output og resultater af de gennemførte foranstaltninger Kategori af foranstaltninger || EU-niveau: OUTPUT opnået gennem de årlige programmer 2008-2010 || EU-niveau: RESULTATER opnået gennem de årlige programmer 2008-2010 || Prioritet 1. Flere tilfælde af frivillig tilbagevenden || 51 341 ansøgninger/hensigtserklæringer om frivillig tilbagevenden || 9 788 tilfælde af frivillig tilbagevenden gennemført || 39 115 personer vendte tilbage || 20 568 personer modtog støtte til reintegration (hvor denne gives) || 1, 3 og 4 2. Flere tvangsmæssige tilbagesendelser || 2 404 nationale tvangsmæssige tilbagesendelsesflyvninger gennemført || || 97 962 personer sendt tilbage gennem ensidige tvangsmæssige tilbagesendelsesaktioner || || 1 og 2 3. Mere/bedre information/rådgivning || 397 informations-aktiviteter/kampagner organiseret || 83 235 personer rådgivet || 17 699 personer vendte frivilligt tilbage som et resultat af rådgivningen || || 1 og 3 4. Mere/bedre hjælp til sårbare personer || 10 255 sårbare personer bistået || || 7 804 biståede personer vendte frivilligt tilbage || 232 biståede personer blev tilbagesendt med magt || 1 og 3 5. Mere/bedre reintegrations-bistand || 691 reintegrations-aktiviteter iværksat || 7 636 personer bistået med reintegration || 4 541 personer vendte tilbage efter eller i forventning om reintegrations-aktiviteter || || 1 og 3 6. Nye værktøjer/ initiativer testet eller indført || 3 081 nye værktøjer/ initiativer indført || || 6 230 tilbagesendelsessager behandlet gennem/påvirket af brugen af nye initiativer || 2 041 personer rent faktisk sendt tilbage takket være de indførte nye værktøjer/ initiativer || 1 og 3 7. Forbedret vidensgrundlag i medlemsstaten || 14 112 medarbejdere fra offentlige myndigheder erhvervede ny viden || 3 091 medarbejdere fra ngo'er/andre involverede aktører erhvervede ny viden || 310 samarbejdspartnerskaber udviklet || 46 lovbestemmelser eller former for administrativ praksis vedrørende tilbagesendelse ændret eller indført || 1 og 3 8. Mere/bedre samarbejde med andre medlemsstater || 5 nye samarbejdspartnerskaber[30] udviklet || 41 fælles tilbagesendelsesaktioner udført sammen med andre medlemsstater || 820 personer sendt tilbage ved fælles tilbagesendelsesaktioner || 7 former for praksis overført og bragt i anvendelse || 2 og 4 9. Bedre anvendelse af EU-regler og ‑standarder || 11 forberedende foranstaltninger truffet til gennemførelse af direktivet || 17 organisationer anvender foranstaltningerne || 2 184 tilfælde af tilbagesendelse udført efter indførelsen af foranstaltningerne || || 4 10. Mere/bedre samarbejde på nationalt plan || 77 nye partnerskaber udviklet (ngo'er, ngo'er og statslige institutioner og lign.) || 15 fælles aktiviteter udviklet og gennemført || || 27 personer vendte frivilligt tilbage på baggrund af samarbejdet/de fælles aktiviteter || 1 og 4 11. Mere/bedre samarbejde med tredjelande || 269 samarbejdspartnerskaber udviklet || 3 415 dokumenterede tilfælde takket være bedre samarbejde med tredjelande || 25 007 personer sendt tilbage med magt på baggrund af samarbejdet || 39 687 personer vendte frivilligt tilbage på baggrund af samarbejdet/de fælles aktiviteter || 3 Output
og resultater, der er opnået under prioritet 1 (støtte til en strategisk
tilgang til administration af tilbagesendelse) På området for
tvangsmæssig tilbagesendelse blev hovedparten (97 %) af de tvangsmæssige
tilbagesendelser, der blev samfinansieret af fonden, gennemført under prioritet
1 (andre blev gennemført under prioritet 2). Spanien tilbagesendte
det største antal tredjelandsstatsborgere (48 550) efterfulgt af Grækenland (17 338), Italien (8 321)
og Cypern (6 947). På området for
frivillig tilbagevenden skete i alt 88 % af alle frivillige
tilbagesendelser som følge af foranstaltninger under prioritet 1. Det Forenede
Kongerige tilbagesendte det største antal
tredjelandsstatsborgere (14 110). Andre
medlemsstater, der tilbagesendte et stort antal tredjelandsstatsborgere under
prioritet 1, var Tyskland
(4 903), Frankrig (3 900), Polen (2 616)
og Nederlandene (2 613).
Det Forenede Kongerige ydede reintegrationsbistand til det største antal
tredjelandsstatsborgere (14 288), og dette tal udgjorde 70 % af alle
personer, der modtog støtte til reintegration. Andre medlemsstater, der ydede reintegrationsbistand
til et betydeligt antal tredjelandsstatsborgere var Polen (3 510),
Nederlandene (835) og Italien (782). Tolv
medlemsstater[31]
gennemførte under
prioritet 1 oplysningskampagner, og tolv gennemførte[32]
foranstaltninger, der direkte havde til formål at yde rådgivning til
potentielle tilbagevendende. Spanien, Finland og Irland anså
tilvejebringelsen og den større udbredelse af oplysninger om tilbagesendelse
for et af de vigtigste resultater af foranstaltningerne under denne prioritet.
Østrig (26 687), Nederlandene (24 634) og Tyskland (10 476)
nåede ud til det største antal personer gennem rådgivningsforanstaltninger,
mens Østrig (10 144), Tyskland (2 705) og Portugal (1 871)
oplevede det største antal tilbagesendelser som et resultat af disse
foranstaltninger. Femten
medlemsstater[33]
bistod sårbare personer med at muliggøre deres tilbagesendelse. Spanien
bistod det største antal personer (6 178), som alle blev sendt frivilligt
tilbage. Fire medlemsstater (BE, HU, LT, EE) rapporterede, at de havde
tilbagesendt sårbare personer med magt, efter at der var ydet bistand. Ti medlemsstater[34]
udviklede nye redskaber eller initiativer under prioritet 1, lige
fra værktøjer til bevidstgørelse og kapacitetsopbygning til støttet frivillig
tilbagevenden, offentliggørelse af vejledninger om tilbagesendelse og udvikling
af styringsværktøjer til administration og økonomisk overvågning af bistand til
tilbagesendelse og til indsamling af biometriske oplysninger om ansøgere til brug
ved tilbagesendelsen. Nogle medlemsstater[35] sørgede
for information/uddannelse til offentlige myndigheder og/eller ngo'er, der
arbejder med tilbagesendelser. Med hensyn til
resultaterne af foranstaltningerne under prioritet 1, navnlig dem, der vedrører
information/uddannelse af offentlige myndigheder og/eller ngo'er, der arbejder
med tilbagesendelser, blev det rapporteret, at nye
samarbejdspartnerskaber var blevet skabt i
Tyskland, Irland, Malta, Portugal og Rumænien. Derudover beskriver seks
medlemsstater (BE, EL, LV, MT, NL, PT) forbedringer i samarbejdet med
tredjelande som følge af foranstaltninger,
der blev gennemført under prioritet 1. Disse skal have bidraget til
gennemførelsen af yderligere tvangsmæssige tilbagesendelser (428 fra BE, 301
fra EL) og frivillig tilbagevenden (120 fra BE, 9 fra MT, 168 fra NL og 55 fra
SE). Med hensyn til
de mere langsigtede virkninger af de aktiviteter, der blev finansieret under
denne prioritet, rapporterede medlemsstaterne følgende: Tre
medlemsstater[36]
rapporterede, at finansiering fra Tilbagesendelsesfonden igangsatte aktiviteter
vedrørende frivillig tilbagesendelse og reintegration i deres lande, hvor
sådanne foranstaltninger ikke fandtes tidligere, Syv
medlemsstater[37]
rapporterede, at støttede foranstaltninger førte
til systemiske forbedringer i administrationen af tilbagesendelse, hvilket
bidrog til udviklingen af standardiserede metoder, Atten
medlemsstater[38]
mente, at foranstaltninger under prioritet 1 ydede et væsentligt bidrag til at
forbedre den samlede administration af tilbagesendelse på nationalt plan, Der blev også
rapporteret forbedringer i kvaliteten af de frivillige og tvangsmæssige
tilbagesendelsesprocedurer, f.eks.
udviklingen af nye redskaber[39],
ydelse af bistand i forbindelse med tvangsmæssige tilbagesendelser for sårbare
personer[40],
udvikling af partnerskaber med ngo'er og andre interessenter[41]
og forbedret samarbejde med tredjelande[42]. Output
og resultater, der er opnået under prioritet 2 (støtte til samarbejde mellem
medlemsstaterne) Syv
medlemsstater[43] gennemførte
fælles tilbagesendelsesaktioner i samarbejde med
andre medlemsstater. I alt blev 820 personer sendt tilbage gennem fælles
tilbagesendelsesaktioner gennemført under prioritet 2. Syv
medlemsstater[44] rapporterede,
at foranstaltninger under prioritet 2 tjente til at udvikle partnerskaber med
andre medlemsstater. I alt blev der skabt seksten nye
partnerskaber. De gjorde det muligt at udveksle erfaringer om den vanskelige
proces med at skaffe dokumentation vedrørende tilbagevendende fra visse
oprindelseslande, at organisere arbejdsgruppemøder med andre medlemsstater om
emner som indgåelse af aftaler om tilbagetagelse og at udvikle partnerskaber
for tilbagesendelser ved den fælles grænse (UK med FR). Tolv[45]
af de femten medlemsstater, der gennemførte foranstaltninger under prioritet 2,
rapporterede, at resultaterne af foranstaltningerne bidrog positivt til at
forbedre den samlede administration af tilbagesendelser på nationalt plan.
Med hensyn til den mere langsigtede virkning rapporterede medlemsstaterne: skabelsen af
varige synergier og netværkseffekter gennem fælles tilbagesendelse med fly og
andre udvekslinger positive
virkninger af fremme og anvendelse af europæiske standarder og fælles
uddannelseskriterier for fælles tilbagesendelsesaktioner forbedret
kommunikation og samarbejde med tredjelande med hensyn til opbygningen af
tjenestemændenes erfaring i administrationen af tilbagesendelser. Kun tre
medlemsstater[46]
rapporterede, at resultaterne af de foranstaltninger, der gennemførtes under
prioritet 2, kun havde bidraget i beskedent omfang til at forbedre den samlede
administration af tilbagesendelser på nationalt plan. Output
og resultater, der er opnået under prioritet 3 (støtte til innovative
værktøjer) Resultaterne af
de gennemførte foranstaltninger under prioritet 3 varierede fra udviklingen
og/eller indførelsen af nye værktøjer og
initiativer (databaser vedrørende
oprindelseslande, hotline med oplysninger om (støttet) frivillig tilbagevenden,
websted på forskellige sprog mv.) til uddannelse
eller information til offentlige myndigheder og ngo'er om værktøjer og
initiativer.
Medlemsstaterne gennemførte også frivillige
tilbagesendelser, ydede bistand
til sårbare personer, rådgav/informerede
tredjelandsstatsborgere og bistod andre
med støtte til reintegration. Endelig
blev der etableret en række samarbejdsaftaler med tredjelande, f.eks.
partnerskaber for reintegrationsprojekter (AT, MT, ES). For eksempel afholdt
Spanien uddannelsesseminarer om samarbejde og bæredygtigheden af
tilbagesendelser for embedsmænd fra tredjelande. Andre medlemsstater (BG, HU,
PL, RO, SI) har udviklet et samarbejde inden for konsulære og diplomatiske
tjenester vedrørende dokumentation af tilbagevendendes identiteter. Medlemsstaternes vurdering af
disse resultater var blandede. Tretten
(BE, BG, ES, FI, HU, IE, IT, LT, NL, PL, RO, SI, UK) mente, at resultaterne af
de foranstaltninger, der gennemførtes under denne prioritet, var i
overensstemmelse med de oprindeligt fastsatte mål. En række medlemsstater (AT,
DE, EL, FR, LU, MT, SE, SK) mente, at resultaterne ikke var i overensstemmelse
eller kun til en vis grad i overensstemmelse med målene, og det skyldtes, at
målene for nogle foranstaltninger ikke blev fuldt ud indfriet, eller at nogle projekter
ikke blev gennemført. Med hensyn til
de mere langsigtede virkninger af aktiviteterne blev resultaterne i
17 medlemsstater[47]
anset for positive og som et bidrag til en bæredygtig administration af
tilbagesendelser, mens andre (MT, SE) mente, at der var blevet gennemført for
få tiltag til, at det kunne få en mærkbar indvirkning på administrationen af
tilbagesendelser, eller at evalueringsperioden var for kort til at vurdere
virkningen af projekterne (DE). Output og resultater, der er opnået under prioritet
4 (støtte til EU-standarder og bedste praksis) Det mest
almindeligt forekommende resultat af foranstaltninger, der gennemførtes under
prioritet 4, var, at offentlige myndigheders personale og/eller personale i
ngo'er eller andre involverede aktører, erhvervede kendskab til EU-standarder
og bedste praksis i forbindelse med administrationen af tilbagesendelser.
Fjorten medlemsstater[48]
rapporterede at have uddannet personer i EU-standarder og bedste praksis i
forbindelse med administration af tilbagesendelser. Italien uddannede det
største antal personer (3 390) efterfulgt af Polen (2 666) og
Grækenland (2 234). Fem
medlemsstater (BE, BG, HU, LT, SK) iværksatte foranstaltninger, der var knyttet
til gennemførelsen af tilbagesendelsesdirektivet, hvilket f.eks. i Slovakiet
førte til, at der blev ydet retshjælp til 273 tilbagevendende, og til, at 647
sårbare personer modtog bistand. Resultaterne
blev generelt vurderet meget positivt - både
som værende i overensstemmelse med de oprindeligt fastsatte mål og som
forbedring af den generelle administration af tilbagesendelser. I de tilfælde,
hvor resultaterne blev bedømt mindre positivt, skyldtes det normalt, at kun få
foranstaltninger var blevet gennemført (FI). FONDENS MERVÆRDI Fondens merværdi Mængdevirkninger
(virkninger på praksis): det omfang, i hvilket fondens interventioner bidrog
til den samlede vifte af tilbagesendelsesaktiviteter Generelt
rapporterede medlemsstaterne, at fondens støtte bidrog til en stigning i
omfanget, varigheden og bæredygtigheden af de nationale
tilbagesendelsesaktiviteter. Ifølge
medlemsstaternes rapporter ser fondens merværdi ud til at være størst på
området for frivillig tilbagevenden. Støtte til frivillig tilbagevenden blev
nemlig nævnt som en væsentlig merværdi i en række medlemsstater: Fondens
støtte gjorde det muligt at indføre programmer for frivillig tilbagevenden i
tre medlemsstater, hvor de ikke eksisterede tidligere (CY, LV, SI). TF-støtte
fremmede eller udvidede adgangen til programmer for frivillig tilbagevenden
(CZ, EE, ES, FI, MT, PL, PT). TF-støtte
førte til en klar stigning i viljen til at vende frivilligt tilbage takket være
indførelsen af rådgivning om tilbagevenden og bistand til reintegration, ydelse
af finansielle incitamenter til tilbagevenden (CZ, ES, FR, MT, PT, SK),
adgangen til omfattende information (f.eks. om opstartshjælp i det land,
hvortil der vendes tilbage) og formidling og udbredelse af kendskabet til
mulighederne for frivillig tilbagevenden (BE, DE, FR, HU, IE, MT, PT). I den
forbindelse skrev Belgien, at "Fonden bidrog væsentligt til stigningen i
antallet af frivillige tilbagesendelser, ikke blot ved at yde højere støtte,
men også ... ved at forsyne alle involverede aktører med ajourført information
om frivillig tilbagevenden og redskaber til at tale om en mulig tilbagevenden,
hvilket skabte øget bevidsthed om muligheden for frivillig tilbagevenden". TF-støtte
fremmede ngo'ernes engagement i aktiviteter i forbindelse med støttet frivillig
tilbagevenden (CZ, NL). Flere
medlemsstater har meddelt, at fonden har bidraget med betydelig merværdi
også inden for tvangsmæssige tilbagesendelser, nemlig: deltagelse i
fælles flyvninger (BE, EL). forbedret
samarbejde mellem medlemsstater og tredjelande (EE, EL, IT, MT, SI, SE, PL),
nærmere bestemt i forhold til: –
fremme
af identifikationen af juridisk dokumentation, hvilket reducerer længden af
frihedsberøvelsen og fremskynder tilbagesendelsesproceduren etablering
af kontakter i tredjelande, ikke mindst i dem, der ikke har konsulær
repræsentation i medlemsstaterne, hvilket har medvirket til at forbedre
behandlingen og gennemførelsen af tilbagetagelsesaftaler opgradering af
politiets udstyr og uddannelse af polititjenestemænd i EU-standarder, hvilket
resulterede i forbedret politibetjening for de tilbagevendende og i en øget
forståelse af deres rettigheder, grundene til deres tilbageholdelse og
procedurerne i forbindelse med deres tilbagesendelse (BE, DE, EL, LT, PL, SI,
SK). Med hensyn til
opfattelsen af programmernes merværdi sammenlignet med eksisterende nationale
programmer og politikker og i forhold til det nationale budget forbandt de
fleste af medlemsstaterne[49]
fondens merværdi med en forøgelse af de
økonomiske midler - især i en
periode med restriktioner i den offentlige økonomi - til både tvangsmæssig
tilbagesendelse og frivillig tilbagevenden. Nogle medlemsstater bemærkede
imidlertid, at fondens merværdi var begrænset på grund af den relativt
beskedne størrelse af fondens bidrag til de nationale budgetter til
administrationen af tilbagesendelser (LU,
FR). Rollevirkninger:
det omfang, i hvilket fonden bidrog til at forberede medlemsstaten på at
anvende tilbagesendelsesdirektivet korrekt Hvad angår
gennemførelsen af tilbagesendelsesdirektivet, mente
17[50]
ud af 24[51]
medlemsstater, at fonden ydede et positivt
bidrag til etableringen af systemer til både tvangsmæssig tilbagesendelse og
frivillig tilbagevenden i overensstemmelse med tilbagesendelsesdirektivet. I
Ungarn har fonden bidraget væsentligt til gennemførelsen af programmer for
støttet frivillig tilbagevenden og til at forbedre forholdene under
frihedsberøvelse samt kvaliteten af tvungen udsendelse med fly. I Slovenien var
fondens vigtigste bidrag støtte til lancering af frivillige tilbagesendelses-
og reintegrationsprogrammer for første gang i landets historie. I Estland var
underskrivelsen af en samarbejdsaftale mellem det estiske indenrigsministerium
og det estiske Røde Kors, hvorved tilbagesendelsesdirektivets krav om
overvågning af tvangsmæssig tilbagesendelse blev opfyldt, et af fondens
vigtigste tiltag. Andre medlemsstater oplyste, at deres nationale
tilbagesendelsesstandarder allerede var i overensstemmelse med
tilbagesendelsesdirektivet, eller at gennemførelsen af
tilbagesendelsesdirektivet blev støttet gennem det nationale budget i
rapporteringsperioden og ikke via Tilbagesendelsesfonden, eller at
tilbagesendelsesdirektivet blev gennemført efter evalueringsperioden. Det er værd at
understrege, at Europa-Parlamentet knyttede en politisk forbindelse mellem
Tilbagesendelsesfonden og vedtagelsen af tilbagesendelsesdirektivet. Filosofien
bag denne politiske sammenkædning var, at EU-penge til samfinansiering af
medlemsstaternes tilbagesendelsesaktiviteter kun burde frigives, hvis
medlemsstaterne først accepterede at vedtage fælles standarder, som sikrede, at
de tilbagevendende blev behandlet humant og værdigt. Denne indfaldsvinkel
bidrog til at fjerne blokeringen af de fastlåste forhandlinger i Rådet og førte
i sidste ende til vedtagelsen af tilbagesendelsesdirektivet i slutningen af
2008. Det forhold, at Det Forenede Kongerige fortsat ikke har besluttet sig for
at tilslutte sig tilbagesendelsesdirektivet, mens det samtidig er den største
modtager fra Tilbagesendelsesfonden, er et problem, der til stadighed bekymrer
Kommissionen. Omfangsvirkninger: det omfang, i hvilket de
aktiviteter, der er samfinansieret af fonden, ikke ville have fundet sted uden
den økonomiske støtte fra EU De fleste
medlemsstater (AT, BE, CY, CZ, DE, EL, ES, HU, IT, LV, LT, MT, PL, PT, RO, SE,
SK, UK) mente, at nogle
aktiviteter, der er samfinansieret af fonden, kunne have været gennemført i
begrænset omfang uden økonomisk støtte fra EU. De har
rapporteret, at omfanget af aktiviteter, navnlig vedrørende frivillig
tilbagevenden (information, økonomiske incitamenter til tilbagevenden, støtte
til reintegration, rådgivning), ville være blevet reduceret. Denne udtalelse
understreger på ny fondens merværdi i forhold til frivillig tilbagevenden.
I den forbindelse skrev Tyskland: "Uden ... fonden kunne mange
foranstaltninger vedrørende tilbagevenden ikke have fundet sted eller i givet
fald kun i begrænset omfang. Med EU-midler blev der afholdt mere intensive og
tidskrævende rådgivningsmøder med individuelle løsningsmodeller vedrørende
tilbagevenden, hvilket klart har haft en positiv effekt på viljen til at vende
tilbage. Således kunne der tilbydes rådgivningsmøder for særlige grupper såsom
traumatiserede kvinder ... På grundlag af denne tilgang med omfattende
rådgivning og støtte er et skifte nu undervejs i forhold til
tilbagesendelsesforanstaltninger på området for bæredygtig reintegration". Nogle
medlemsstater rapporterede også, at sårbare
tilbagevendende (med særlige behov eller med familier) også ville have modtaget
støtte i mindre omfang (EE, BE, LT). Nogle
medlemsstater (BE, BG, CZ, EE, FI, HU, IE, LV, NL, PT, RO, SI, SK)
rapporterede, at nogle aktiviteter,
der blev samfinansieret af fonden, slet ikke kunne have været gennemført uden
økonomisk støtte fra EU, hvilket navnlig påvirkede frivillig tilbagevenden og
ngo-aktiviteter. For eksempel oplyste Estland, at
reintegrationsaktiviteter sandsynligvis ikke ville være blevet iværksat.
Tjekkiet rapporterede, at aktiviteter vedrørende økonomiske incitamenter til
tilbagevenden tillige med aktiviteter vedrørende reintegration af
tilbagevendende ikke kunne have været gennemført uden fondens hjælp. Også
Grækenland rapporterede, at det ville have været meget vanskeligt at samarbejde
med andre medlemsstater eller gennemføre bilaterale møder med myndighederne i
tredjelande uden støtte fra fonden. På den anden
side nævnte nogle medlemsstater (EE, PT, RO, ES, BE), at hvis
fonden ikke havde eksisteret, ville aktiviteter vedrørende tvangsmæssig
tilbagesendelse kunne være gennemført på grundlag af det nationale budget. For
eksempel bemærkede Spanien, at der var foretaget betydelige årlige nationale
investeringer udelukkende på grundlag af det nationale budget, hvorigennem der
blev ydet bistand til tilbagevendende, identifikationsudvalg og
tilbagesendelsesflyvninger. Nogle medlemsstater (CZ, FI, FR, LU) rapporterede,
at nogle aktiviteter, der var blevet samfinansieret
af fonden, kunne have været gennemført i betydeligt omfang. Dette
gælder i høj grad også udsendelse, idet der findes et retsgrundlag for dette i
de fleste medlemsstater. Bedste
praksis og indhøstede erfaringer Nogle
medlemsstater rapporterede, at følgende former for administrativ
praksis havde bidraget betydeligt til en
effektiv administration af tilbagesendelser:
etablering af gode forbindelser med
modtagere
iværksættelse af
programforanstaltninger for at forhindre underudnyttelse af de bevilgede
midler
gennemførelse af længere og
flerårige projekter
sikring af gensidig forståelse
mellem forskellige interessenter.
For så vidt
angår en vellykket administrativ
praksis vedrørende tilbagevenden blev følgende rapporteret:
etablering af ordninger for
frivillig tilbagevenden (UK)
oprettelse af tætte kontakter
med modtagerlandene (LT, NL,
PL, PT)
rådgivning
vedrørende
tilbagesendelsesordninger til potentielle tilbagevendende (DE, HU, IE, IT,
MT)
udarbejdelse af en integreret
tilgang til tilbagevenden - fra
forberedelser før afrejsen til bistand til reintegration (BE, EE, PT)
samarbejde med ngo'er om
udarbejdelse af frivillige ordninger for tilbagevenden og kortlægning af
indvandrersamfund (IT, PT)
deltagelse af internerings- og
modtagelsescentre i udbredelsen af information til potentielle deltagere i
ordninger for frivillig tilbagevenden (FI, RO).
Yderligere har
nogle få medlemsstater rapporteret om udviklingen af følgende bedste praksis på
området for samarbejde med modtagerlande: ·
en
konference med henblik på at udvikle forbindelserne mellem medlemsstater og
tredjelande efterfulgt af underskrivelse af tilbagetagelsesaftaler ·
kontakter
med de konsulære myndigheder fra tredjelande, der er ansvarlige for bekræftelse
af tilbagevendendes identitet ·
samarbejde
mellem nationale ngo'er og søsterorganisationer i modtagerlandene vedrørende
gennemførelse af frivillig tilbagevenden. Endelig har
nogle medlemsstater understreget betydningen af de indhøstede erfaringer
inden for styring og administration af fonden, herunder:
forbedret planlægning
forenkling af procedurer
mere effektive
finansieringsprocedurer
forbedrede offentlige indkøb
udviklingen af behovsanalyser og
praksis for at opnå mere bæredygtige resultater.
Sidstnævnte
refererer til omhyggeligt at skræddersy reintegrationsbistand til individuelle
tredjelandsstatsborgeres behov, at sikre overførsel af viden blandt
projektledere, at forbinde reintegrationsaktiviteter til lokale
udviklingspolitikker i modtagerlandene, at anvende indfødte rådgivere til at
informere potentielle tilbagevendende om ordninger for frivillig tilbagevenden
og at gennemføre regelmæssige kontrolbesøg i oprindelseslandene, hvor sådanne
ordninger gennemføres. KONKLUSIONER Efter at have
gennemgået evalueringsrapporterne fra medlemsstaterne og under hensyntagen til
andre oplysninger finder Kommissionen, at det samlede billede af gennemførelsen
af programmerne for perioden 2008-2010 under Den Europæiske
Tilbagesendelsesfond er ganske
tilfredsstillende. De organisationer, der stod for
projektgennemførelsen, og de nationale myndigheder var i stand til at opnå gode
resultater, selv om det første år af fondens gennemførelse var udfordrende for
nogle medlemsstater. Derudover kan
det konkluderes, at fonden lever op til
det, der blev lovet, nemlig at øge
gennemførelsen af en integreret forvaltning af tilbagesendelser i
medlemsstaterne. Fonden støttede gennemførelsen af oplysningskampagner og bred
formidling af oplysninger om tilbagesendelse på forskellige sprog og gennem
målrettede kommunikationskanaler, indførelsen eller udviklingen af
rådgivningsaktiviteter for potentielle tilbagevendende (f.eks. udvidelse til
nye kategorier af migranter, såsom frihedsberøvede personer, familier, ofre for
menneskehandel), indførelsen eller udviklingen af bistand til reintegration i
oprindelseslandet og udviklingen af landespecifikke informationsdatabaser. Med
hensyn til resultater rapporterede medlemsstaterne, at foranstaltninger, der
var blevet samfinansieret af fonden, havde bidraget - markant for nogle
medlemsstaters vedkommende - til den overordnede udvikling af en integreret
tilgang til administrationen af tilbagesendelser, til en stigning i antallet af
tilbagesendte og til en forbedring af kvaliteten i tilbagesendelsesproceduren. Herudover bidrog
fonden til at øge brugen af frivillig tilbagevenden i forhold til tvangsmæssig
tilbagesendelse og gjorde det endog muligt at introducere aktiviteter
vedrørende frivillig tilbagevenden og reintegration i nogle medlemsstater. Samlet
set sender medlemsstaterne imidlertid stadigvæk flere migranter tilbage med
magt end frivilligt. I fremtiden bør der være et endnu større fokus på
frivillig tilbagevenden i overensstemmelse med EU-standardernes princip om
forrang for frivillig tilbagevenden. Selv om der blev rapporteret om
visse resultater inden for samarbejdet mellem medlemsstaterne (f.eks. fælles
tilbagesendelsesflyvninger, udveksling af bedste praksis), afslører den
beskedne størrelse af bevillingerne, der blev afsat til dette mål (mindre end 3 %
af det samlede beløb, som medlemsstaterne brugte i evalueringsperioden), enten
vanskeligheder i forbindelse med oprettelse af samarbejdsnetværk eller en
præference for de fælles flyvninger, der er tilrettelagt af FRONTEX. I
fremtiden bør der være større fokus på fremme af praktisk samarbejde med
henblik på at reducere dobbeltarbejde, for eksempel i samarbejdet med
tredjelande, uddannelsesaktiviteter og indsamlingen af oplysninger om
situationen i modtagerlandene. For så vidt
angår det solidaritetsprincip, der ligger til grund for Fonden, viste
Det Forenede Kongerige, Grækenland, Frankrig, Spanien og Italien - hvis
bevillinger tilsammen repræsenterede 59 % af det samlede EU-bidrag, som
blev bevilget i perioden 2008-2010 - ganske gode resultater i forbindelse med
administrationen af fonden og gennemførelsen af programmerne, med en
gennemsnitlig udnyttelsesgrad på 83 %. Alle disse lande undtagen ét
vurderede de samlede resultater og præstationer i fonden som meget positive.
Grækenland bedømte dem som positive på grund af de lovgivningsmæssige og
administrative vanskeligheder, man var stødt på i forbindelse med
implementeringen af fonden. Procedurerne og
systemerne i de nye fonde, der er oprettet for perioden 2014-2020, tager hensyn
til den kritik, som medlemsstaterne har givet udtryk for, og som har
understreget behovet for forenkling og reduktion af den administrative byrde.
Den første generation af solidaritetsfinansiering (SOLID-fondene - herunder Den
Europæiske Tilbagesendelsesfond) kombinerer en flerårig ramme med årlige
programmer, hvilket gør dette system komplekst, tidskrævende og temmelig svært
at styre. Fremtidige fonde vil gå over til en flerårig programtilgang, der
sigter mod at give mere fleksibilitet, reducere arbejdsbyrden betydeligt for
Kommissionen, medlemsstaterne og støttemodtagerne og gøre det muligt at
administrere fondene på en mere resultatorienteret måde. Yderligere
bemærkes, at mens der i dag er fire forskellige fonde med fire forskellige
basisretsakter inden for rammerne af det generelle program om solidaritet og
administration af migrationsstrømme, vil strukturen i de næste fonde blive
forenklet ved at reducere antallet af programmer til en to-fond-struktur: en
fond for intern sikkerhed og en asyl- og migrationsfond (sammenlægning af den
nuværende Europæiske Tilbagesendelsesfond, Den Europæiske Flygtningefond og Den
Europæiske Fond for Integration af Tredjelandsstatsborgere). [1] Denne rapport er udarbejdet af Kommissionen, og den er
hovedsagelig baseret på data fra de deltagende medlemsstater. Uanset den
kvalitetsgennemgang, som Kommissionen har foretaget, kan det ikke udelukkes, at
der kan forekomme uoverensstemmelser eller unøjagtigheder. Kommissionen mener
imidlertid ikke, at disse skulle være af en sådan karakter, at de påvirker
relevansen og pålideligheden af de konklusioner, der drages i rapporten. [2] Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og
Europa-Parlamentet om et rammeprogram om solidaritet og forvaltning af
migrationsstrømme for perioden 2007-2013 (KOM(2005) 123 endelig udg. [3] De andre fonde i det generelle program er: Fonden for de
Ydre Grænser, Den Europæiske Flygtningefond og Den Europæiske Fond for
Integration af Tredjelandsstatsborgere. [4] I overensstemmelse med landets protokol deltager Danmark
ikke i fonden. [5] Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 575/2007/EF
af 23. maj 2007 om oprettelse af Den Europæiske Tilbagesendelsesfond for
perioden 2008-2013 som en del af det generelle program om solidaritet og
forvaltning af migrationsstrømme, artikel 50, stk. 3. [6] Beslutning nr. 575/2007/EF, artikel 50, stk. 2. [7] Beslutning nr. 575/2007/EF, artikel 49, stk. 2. [8] Beslutning nr. 575/2007/EF, artikel 49, stk. 3. [9] Evalueringen af de forberedende foranstaltninger findes
på http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/2004_2007/solidarity/funding_solidarity_en.htm. [10] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.
december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for
tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold. Direktivet
gælder for alle medlemsstater undtagen Danmark, Irland og Det Forenede
Kongerige. Gennemførelsesfristen var den 24. december 2010. [11] Generelle nationale programmer, herunder
Tilbagesendelsesfonden. [12] AT, BE, CZ, IE, LU, PL, PT, SE, UK. [13] BG, EE, FI, FR, DE, EL, HU, IT, LV, LT, MT, NL, RO,
SK, SI, ES. [14] Data for Cypern vedrørende frivillig tilbagevenden
foreligger ikke. [15] Generelle nationale programmer, herunder
Tilbagesendelsesfonden. [16] Fonden for de Ydre Grænser, Den Europæiske Flygtningefond
og Den Europæiske Fond for Integration af Tredjelandsstatsborgere. [17] Udnyttelsesgraden måler, i hvilket omfang medlemsstaterne
reelt bruger de midler, der oprindeligt var afsat til dem. [18] AT, BE, DE, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LV, MT, PL, PT, SE,
SK, UK. [19] AT, DE, ES, FR, IT, PT. [20] BG, CZ, EE, LT, LU, SI. [21] Følgende medlemsstater har ikke ændret nogen af deres
årlige programmer 2008-2010: AT, BG, CZ, LU, MT, SI. [22] DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, PL, PT, RO, SE,
SK, UK. [23] BE, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LV, NL, PL,
PT, RO, SE, SK, UK. Cypern har ikke forelagt nogen
vurdering af ændringen af dets program for 2009. [24] AT, BE, BG, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, LT, LV, MT, NL,
PL, PT, SE, SI, SK, UK. [25] AT, BG, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, LT, LU, MT,
NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK. [26] AT, BE, BG, CY, CZ, EE, EL, ES, FI, IT, LT, LV, MT, PL,
PT, RO, SK. [27] Præsentationen af output og resultater i forhold til hver
prioritet afspejler medlemsstaternes forståelse af disse prioriteter og den
efterfølgende klassifikation af deres projekter. Sammenlignelige projekter kan
være programsat under forskellige prioriteter i de forskellige medlemsstater.
Der er en vis overlapning i resultaterne og output for hver af prioriteterne -
f.eks. frivillig tilbagevenden, der har fundet sted som følge af
foranstaltninger, der er gennemført under både prioritet 1 og 3, eller sårbare
personer, der er blevet hjulpet gennem foranstaltninger under prioritet 1, 3 og
4. [28] Meget positive: AT, BE, CY, ES, FI, FR, IT, LV, LT, PL,
PT, SK, UK (13). Positive: BG, DE, EE, EL, HU, IE, MT, NL, RO, SI (10). [29] CZ, LU, SE. [30] I
forbindelse med foranstaltningskategorierne 10 og 11 betyder partnerskab en ny
form for samarbejde på nationalt plan eller med tredjelande, som er indledt via
Tilbagesendelsesfonden, dvs. udviklingen af nye samarbejdsinitiativer med
relevante interessenter. [31] BG, CZ, DE, ES, FI, FR, IE, LT, PL, PT, RO, SK. [32] AT, BG, CZ, DE, FI, IE, LV, LT, NL PL, PT, RO. [33] AT, BE, BG, DE, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT, NL, PL, PT,
SE. [34] BE, CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [35] DE, FI, IE, LT, MT, PT, RO. [36] CY, SI, LV. [37] EE, ES, FI, FR, IT, MT, SE. [38] BE, BG, CY, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LT, LV,
MT, PL, PT, SE, SI. [39] BE, CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [40] BE, HU, LT, EE. [41] DE, IE, PT, SE. [42] BE, EL, LV, MT, NL, PT. [43] BE, CY, EL, IE, PL, RO, UK. [44] BG, CZ, DE, EE, EL, PL, UK. [45] BE, CY, CZ, EE, EL, FR, IE, IT, LV, PL, RO, UK. [46] BG, EE, LU. [47] AT, BE, BG, EL, ES, FI, HU, IE, IT, LT, LU, NL, PL, RO,
SI, SK, UK. [48] BE, BG, CY, EE, EL, HU, IT, LT, LV, PL, RO, SE, SI,
SK. [49] BE, CZ, ES, EE, IE, MT, NL, PL, PT, SE, UK. [50] BE, BG, CY, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LV, MT,
PL, PT, RO, SI. [51] Det Forenede Kongerige og Irland besluttede ikke at
gennemføre tilbagesendelsesdirektivet.