RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET om gennemførelse af EU's affaldslovgivning Direktiv 2006/12/EF om affald, direktiv 91/689/EØF om farligt affald, direktiv 75/439/EØF om olieaffald, direktiv 86/278/EØF om slam fra rensningsanlæg, direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, direktiv 1999/31/EF om deponering af affald og direktiv 2002/96/EF om affald af elektrisk og elektronisk udstyr for perioden 2007-2009 /* COM/2013/06 final */
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL
EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG
REGIONSUDVALGET om gennemførelse af EU's affaldslovgivning Direktiv 2006/12/EF om affald,
direktiv 91/689/EØF om farligt affald,
direktiv 75/439/EØF om olieaffald, direktiv 86/278/EØF om slam fra
rensningsanlæg,
direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald,
direktiv 1999/31/EF om deponering af affald og
direktiv 2002/96/EF om affald af elektrisk og elektronisk udstyr
for perioden 2007-2009 1. Indledning Hensigten med denne rapport er at informere om
gennemførelsen af EU's lovgivning om affald i perioden 2007-2009. Den dækker
direktiv 2006/12/EF om affald, direktiv 91/689/EØF om farligt affald, direktiv
75/439/EØF om olieaffald, direktiv 86/278/EØF om slam fra rensningsanlæg,
direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, direktiv 1999/31/EF om
deponering af affald og direktiv 2002/96/EF om affald af elektrisk og
elektronisk udstyr. Særskilte rapporter vil dække gennemførelsen af forordning (EF)
nr. 1013/2006 om overførsel af affald, direktiv 2006/21/EF om håndtering af
affald fra udvindingsindustrien og direktiv 2000/53/EF om udrangerede
køretøjer. Rapporten bygger på oplysninger fra
medlemsstaterne. Detaljerede rapporter om gennemførelsen af de enkelte
direktiver findes her: http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. Direktiv 2006/12/EF om affald, direktiv
91/689/EØF om farligt affald og direktiv 75/439/EØF om olieaffald er ophævet
med virkning fra den 12. december 2010 i kraft af det ændrede direktiv
2008/98/EF om affald, hvori de vigtigste bestemmelser er indarbejdet. Dette er
således den sidste rapport om gennemførelsen af disse direktiver. Der er udarbejdet
et nyt spørgeskema for direktiv 2008/98/EF[1].
Figur 1 i bilaget til denne rapport giver et overblik over ændringerne i
regelværket om affald. 2. Rapporternes aktualitet og kvalitet I rapporteringsperioden 2007-2009 har næsten
alle medlemsstaterne opfyldt deres rapporteringsforpligtelser[2]. Medlemsstaternes
rapporteringsdisciplin lader dog stadig en del tilbage at ønske: Rapporter fra
fire medlemsstater blev ikke indsendt til tiden, de indsendte rapporter
indeholdt ikke altid svar på alle spørgsmål, og oplysningerne var ikke altid
fuldstændige. Med hensyn til årlige data om genvinding og
nyttiggørelse af affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) og emballage
henviste de fleste medlemsstater til de indsendte årsrapporter til Eurostat.
For størstedelen af medlemsstaterne fandtes der ingen data for 2009 (hvilket
med hensyn til WEEE stemmer overens med rapporteringskravene). Der fandtes et
fuldstændigt sæt data for 2007 og 2008 for WEEE og emballage for de overordnede
genvindings- og nyttiggørelsestal samt for genvinding og indsamling af
materialer eller særlige affaldsstrømme. Kvaliteten af de indsendte rapporter og
oplysninger svingede betydeligt. Medlemsstaterne gav ofte uklare svar. I nogle
tilfælde kan dette skyldes, at formuleringen af flere af spørgsmålene i
spørgeskemaet er uklar. Medlemsstaternes svar var gentagne gange vage, f.eks.
ofte med henvisninger til national lovgivning men uden yderligere oplysninger,
selv om der udtrykkeligt blev anmodet om en forklaring eller oplysninger om
erfaringer. 3. Direktiv 2006/12/EF om affald
(affaldsrammedirektivet) Dette direktiv, som nu er ophævet og erstattet
af direktiv 2008/98/EF om affald, indeholdt de grundlæggende krav, definitioner
og principper for affaldshåndtering i EU. Det blev vedtaget i 1975 og
efterfølgende revideret i 1991 og er blevet ændret mange gange. Direktiv
2006/12/EF (i det følgende "affaldsrammedirektivet fra 2006"), en
kodificeret udgave af et tidligere direktiv 75/442/EØF, var det relevante
dokument for rapporteringsperioden 2007‑2009. Med affaldsrammedirektivet fra 2006 indførtes
vigtige definitioner vedrørende affaldshåndtering (f.eks. definitionen af
"affald"), ligesom medlemsstaterne blev forpligtet til at oprette
tilstrækkelige net af bortskaffelsesfaciliteter, der indførtes et
affaldshåndteringshierarki i tre trin, der fremmede forebyggelse af
affaldsproduktion i stedet for nyttiggørelse med bortskaffelse som sidste
udvej. Direktivet forpligtede medlemsstaterne til at sikre, at affald blev
nyttiggjort eller bortskaffet, uden at menneskers sundhed bringes i fare, og
forbød henkastning, dumpning og ukontrolleret bortskaffelse af affald.
Medlemsstaterne skulle udarbejde nationale planer for håndtering af affaldet,
ligesom de blev forpligtet til at indhente en tilladelse til at håndtere
affald. Alle rapporterende medlemsstater bekræftede,
at de havde indarbejdet direktivet i deres nationale lovgivning og overholdt
direktivets grundlæggende krav, herunder etablering af en eller flere
affaldshåndteringsplaner, samt taget skridt til at opnå uafhængighed med hensyn
til selv at bortskaffe affaldet. Derudover bekræftede alle rapporterende
medlemsstater, at de overholdt bestemmelserne i affaldsrammedirektivet fra 2006
vedrørende krav om tilladelser og registerføring. Ikke desto mindre kunne der afdækkes en vigtig
mangel i anvendelsen af EU's affaldslovgivning med hensyn til de valgte
affaldshåndteringsmuligheder. Statistikker viste, at mange medlemsstater i høj
grad stadig var afhængige af deponeringsanlæg til husholdningsaffald, hvilket
ikke stemte overens med affaldshierarkiet i artikel 3, stk. 1, i
affaldsrammedirektivet fra 2006 og vil stå i endnu stærkere kontrast til
kravene i det reviderede affaldsrammedirektiv, som indeholder et hierarki for
affaldshåndtering i frem trin. I 2009 var der store forskelle i
medlemsstaternes behandlingsmetoder for dagrenovation fra ekstrem stor brug af
deponering (Bulgarien, Rumænien, Malta, Litauen og Letland, som anvendte
deponering til over 90 % af deres affald) til under 5 % deponering
(Belgien, Danmark, Tyskland, Nederlandene, Østrig og Sverige). De højeste
genvindingstal (inklusive kompostering[3])
blev opnået i Østrig (70 %), efterfulgt af Tyskland (66 %), Belgien
og Nederlandene (60 %) samt Sverige (55 %). Sverige, Danmark,
Nederlandene, Luxembourg, Belgien, Tyskland og Frankrig havde de højeste
forbrændingstal (ingen skelnen mellem forbrænding med og uden energiindvinding
på det tidspunkt). Disse store forskelle skyldtes i et vist omfang den sene
gennemførelse af affaldslovgivningen i de medlemsstater, der blev medlem af EU
efter 2004. Udviklingen i disse lande skal derfor nøje overvåges som den
vigtigste indikator for effektiviteten af deres affaldshåndteringspolitikker.
Visse ældre medlemsstater har imidlertid vist konstant lave resultattal (f.eks.
Grækenland med 82 % deponering og Portugal med blot 20 % genvinding). Der bør
tilskyndes til at skabe fremskridt i disse lande med målrettet lovgivning og
udnyttelse af strukturfondene og Samhørighedsfonden. Der kunne konstateres visse fremskridt inden
for håndtering af dagrenovation sammenlignet med den forrige
rapporteringsperiode, hvilket sandsynligvis kan forklares med, at der inden for
de seneste år er etableret en bedre infrastruktur til affaldshåndtering.
Gennemførelsen af EU-direktiver om særlige affaldsstrømme (som f.eks.
emballagedirektivet, WEEE-direktivet eller batteridirektivet) og
foranstaltninger, der har til formål at opfylde målene deri, var ligeledes en
drivkraft, eftersom infrastruktur, indsamlingsordninger, oplysningskampagner
mv., som blev indført i overensstemmelse med lovgivningen, vil have bidraget
til en generel forbedring af affaldshåndteringen. De overordnede tal for
affaldshåndtering generelt og specifikt for håndtering af dagrenovation er
imidlertid fortsat utilfredsstillende i betragtning af, at det er EU's mål at
bevæge sig hen imod et europæisk genanvendelsessamfund, således som det nu
fremgår af det ændrede affaldsrammedirektiv 2008/98/EF. Genvinding rummer
stadig enorme muligheder, da over halvdelen af de eksisterende affaldsressourcer
ligger uudnyttede hen, og der bør straks træffes foranstaltninger med henblik
på hurtigt at indføre moderne, ressourceeffektive affaldshåndteringssystemer. 4. Direktiv 91/689/EØF om farligt affald Med direktivet om farligt affald – som nu er
ophævet, idet de vigtigste bestemmelser indgår i direktiv 2008/98/EF om affald
– blev der indført en ensartet definition af farligt affald, ligesom det
sikrede en miljømæssig fornuftig håndtering af denne affaldsstrøm. Der blev
indført en række kontrolmekanismer ud over de, der blev fastlagt i
affaldsrammedirektivet fra 2006, med hensyn til håndtering af farligt affald,
herunder et forbud mod blanding af farligt affald, krav om sporbarhed og
meddelelse til Kommissionen om affald, der udviser farlige egenskaber, men som
ikke er registreret som sådan. Alle rapporterende medlemsstater har
gennemført de relevante bestemmelser i direktivet om farligt affald i deres
nationale lovgivning. Oplysningerne fra de rapporterende medlemsstater var dog
ikke i alle tilfælde præcise og udtømmende. Der er navnlig stadig bekymringer
vedrørende håndhævelse af forbuddet mod blanding og de relevante undtagelser.
Der er tvivl om, hvorvidt kontrollen baseret på særlige sager og klager, som
visse medlemsstater har rapporteret, var tilstrækkelige til at overholde kravet
om hensigtsmæssig periodisk kontrol. Derudover fremgår det ikke altid tydeligt,
om kontrollen samt rapporteringskravene reelt omfattede producenter af farligt
affald eller generelt virksomheder eller anlæg, der håndterer affald. 5. Direktiv 75/439/EØF om bortskaffelse af
olieaffald Direktivet om olieaffald er ligeledes blevet
ophævet pr. 12. december 2010 – olieaffald er nu omfattet af direktiv
2008/98/EF om affald. Alle medlemsstater gennemførte direktivet om
olieaffald i deres nationale lovgivning. Vurderingen af medlemsstaternes
rapporter viste, at de havde hensigtsmæssige tilladelses- og kontrolmekanismer
til at forhindre de negative miljømæssige og sundhedsmæssige konsekvenser af
håndteringen af olieaffald. I 2008 og 2009 blev der anvendt en række
forskellige behandlingsmetoder i EU. Syv medlemsstater prioriterede
regenerering af olieaffald i forhold til forbrænding og deponering som en
håndteringsmulighed. To medlemsstater eksporterede en betydelig del af deres
olieaffald. Otte medlemsstater kunne ikke analyseres i detaljer på grund af
manglende data. De resterende fem medlemsstater valgte en blanding af alle tre
behandlingsmuligheder. En række medlemsstater konstaterede visse
begrænsninger, som forhindrede regenerering eller forbrænding af olieaffald.
Blandt de mest almindelige årsager var, at der blev produceret og indsamlet
mindre mængder olie og dermed manglende forarbejdningskapacitet. Fra et
økonomisk synspunkt syntes investeringer i infrastruktur til behandling af olieaffald
ikke at være rimelige for disse lande. 6. Direktiv 86/278/EØF om slam fra
rensningsanlæg Direktivet om slam fra rensningsanlæg har til
formål at tilskynde til anvendelse af slam i landbruget og undgå skadelige
virkninger for jord, planter, dyr og mennesker. Direktivet indeholder en række
krav om kvaliteten af slam, der anvendes i landbruget, kvaliteten af den jord,
hvorpå slammet anvendes eller begrænsning af anvendelse af slam til visse
formål og i visse perioder. Det vigtigste formål med disse krav er at begrænse
koncentrationen af tungmetaller i jord. Der er derfor defineret grænseværdier
for tungmetaller i den jord, hvor slammet anvendes, og for den maksimale årlige
mængde af tungmetaller, der tilføres jord til landbrugsformål gennem anvendelse
af slam. Gennemførelsen og implementeringen af dette
direktiv forløber fortsat uden problemer, og der er ikke sket større ændringer
siden sidste rapporteringsperiode. Nok så interessant er der store forskelle i
medlemsstaternes nationale grænseværdier for tungmetaller. Mens nogle
medlemsstater har vedtaget grænserne i direktivet, har andre besluttet at
vedtage endnu strengere grænseværdier. Analysen af de data, som medlemsstaterne har
rapporteret om slam, der produceres og anvendes i landbruget, viser, at målet
om at tilskynde til brug af slam i landbruget er nået. Selv om produktionen af
slam faldt let (< 1 %) fra 2007 til 2009, rapporterer medlemsstaterne om en
stigning i anvendelsen af slam i landbruget på ca. 8 % i samme periode. Kommissionen vil i første kvartal af 2013
gennemføre en efterfølgende evaluering af en række direktiver om
affaldsstrømme, herunder direktivet om slam fra rensningsanlæg. 7. Direktiv 94/62/EØF om emballage og
emballageaffald Emballagedirektivet har til formål at
harmonisere nationale foranstaltninger med henblik på at forebygge eller
mindske konsekvenserne af emballage og emballageaffald for miljøet og sikre et
velfungerende indre marked. Det indeholder bestemmelser om forebyggelse af
emballageaffald, om genbrug af emballage og om genanvendelse og genvinding af
emballageaffald. Direktivet fastsætter mål for genvinding og genanvendelse,
forpligter medlemsstaterne til at indføre indsamlingsordninger for
emballageaffald og indfører minimumskrav, som al emballage skal opfylde, før
det bringes i omsætning i EU. Flere medlemsstater fik tildelt overgangsperioder
til at nå målene for genanvendelse og genvinding. Generelt har alle rapporterende medlemsstater
gennemført direktivets krav i deres nationale lovgivning. Baseret på
oplysningerne fra medlemsstaterne og statistisk fra Eurostat kan det antages,
at det overordnede gennemførelsesniveau fortsat vil være tilfredsstillende. Kun
to medlemsstater har anført, at deres nationale lovgivning er ændret i
rapporteringsperioden. Fra 2007 til 2009 forblev mængden og
sammensætningen af emballageaffald ret stabilt med en let stigning i vægt i
2007 og 2008. I 2009 skete der et betydeligt fald i mængden af emballageaffald
til under niveauet i 2005, selv om det ikke er muligt at angive den præcise
årsag til denne udvikling. Grækenland, Irland og Portugal har fået
tildelt overgangsperioder vedrørende målene for behandling af emballageaffald
indtil 2011 som følge af det store antal små øer, de forskellige landdistrikter
og bjergområder og det lave niveau af emballageforbrug. Derudover giver
direktiv 2005/20/EF og tiltrædelsestraktaterne en senere tidsfrist til at nå
målene for de lande, som tiltrådte EU i 2004 (Den Tjekkiske Republik, Estland,
Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slovenien, Slovakiet) og 2007
(Rumænien og Bulgarien). De samlede tal for genanvendelse og genvinding
steg betydeligt sammenlignet med den foregående rapporteringsperiode, primært
som følge af indførelsen af indsamlings- og behandlingssystemer for
emballageaffald i de nye medlemsstater. Mellem 2007 og 2009 steg de samlede tal
for genanvendelse og genvinding let, men stabilt i EU-27. Flertallet af medlemsstaterne nåede med visse
undtagelser målene for overordnet genanvendelse og genvinding samt de
materialespecifikke mål for genvinding. I 2009 nåede fire medlemsstater ikke et
eller flere af de definerede mål. Visse medlemsstater nåede ikke et mål et år,
men kunne nå det i det foregående eller efterfølgende år, hvilket tyder på, at
der ikke er nogen systematiske strukturmæssige mangler i disse medlemsstaters
infrastruktur til affaldshåndtering. For andre medlemsstater lykkedes det
imidlertid konsekvent ikke at nå de overordnede mål for
genanvendelse/genvinding eller de materialespecifikke mål i
rapporteringsperioden, og dette problem skal håndteres individuelt. Størstedelen af medlemsstaterne traf
foranstaltninger mod produktion af emballageaffald, men ikke desto mindre har
medlemsstaterne fortsat til opgave at tilskynde til at forebygge
emballageaffald og udvikle systemer til genbrug af emballageaffald. Alle rapporterende medlemsstater anførte
udarbejdelsen af særskilte indsamlingsordninger for emballageaffald[4]. Systemerne adskiller sig med
hensyn til effektivitet og tilgængelighed for befolkningen og omkostningerne
for forbrugeren. Nogle af de medlemsstater, som tiltrådte i 2004, er først for
nylig begyndt at etablere relevant infrastruktur via pilotprojekter i
byområder. Medlemsstaterne gennemførte en række forskellige initiativer for at
gøre forbrugere og virksomheder opmærksomme på miljømæssig fornuftig håndtering
af emballageaffald, herunder særskilt indsamling. Hvor sådanne systemer var
etableret, foregik den særskilte indsamling betydeligt bedre (med deraf
følgende højere genvindingskvalitet. Gennemførelsen og den praktiske håndhævelse af
kravene i direktivet varierer betydeligt mellem medlemsstaterne, hvilket
bekræftes i evalueringen af statistiske data. Den planlagte efterfølgende
evaluering, der vil blive iværksat i 2013, vil også omfatte
emballagedirektivet. 8. Direktiv 1999/31/EF om deponering af
affald Direktivet om deponering af affald har til
formål at forebygge eller begrænse eventuelle negative virkninger på miljøet og
menneskers sundhed. Det indeholder strenge tekniske krav til deponeringsanlæg,
særlige krav til affaldsmodtagelse på anlæggene og forskellige kategorier af
deponeringsanlæg, afhængigt af det affald, der skal bortskaffes. I dette
direktiv forpligtes medlemsstaterne til at sikre, at de kompetente nationale
myndigheder udsteder tilladelser til driften af anlæggene. De vigtigste
bestemmelser omfatter mål for en gradvis omdirigering af bionedbrydeligt affald[5] fra deponeringsanlæg med
henblik på at begrænse methan[6]
sammenholdt med tekniske krav til indsamling og behandling af gasser fra
deponeringsanlæg. Deponering har altid været den mindst ønskede
løsning på affaldshåndtering. Dette bekræftes i affaldsrammedirektivet fra
2008. Mange medlemsstater har truffet foranstaltninger til at fjerne det hele
og har haft stort held med dette (deponering af dagrenovation er faldet til
under 5 % i Belgien, Danmark, Tyskland, Nederlandene, Østrig og Sverige). Men i
mange lande er deponering den fremherskende (om ikke den eneste tilgængelige)
mulighed for kommunal affaldshåndtering. Sidstnævnte lande skal gøre en stor
indsats for at ændre situationen og drastisk reducere deponeringen. Medlemsstaterne rapporterede, at de havde
gennemført de fleste af direktivets krav i deres nationale lovgivning. Alle
medlemsstaterne rapporterede, at de havde truffet foranstaltninger til at begrænse
deponeringen af dagrenovation, herunder forebyggelsesprogrammer, og har
vedtaget nationale strategier og foranstaltninger til at begrænse mængden af
bionedbrydeligt affald, der føres til deponering. Data om mængden af
bionedbrydeligt affald, der føres til deponering, viser, at mængden af dette
affald løbende reduceres. Ud af 19 medlemsstater, hvis data kan sammenlignes
med data fra den tidligere rapport, var 11 i stand til at reducere mængden af
bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering. Alle medlemsstater har defineret kriterier for
modtagelse af affald for forskellige deponeringsklasser. Direktivets tekniske
krav (overvågning af perkolat[7],
overflade- og grundvand samt gasemissioner) er generelt godt gennemført i
national lovgivning. Der findes ikke altid omfattende data om den
deponeringsanlæggenes operatørers praktiske håndhævelse af disse krav. Ifølge
de tilgængelige oplysninger var der ved udgangen af rapporteringsperioden
2007-2009 stadig et betydeligt antal deponeringsanlæg i drift, som ikke
opfyldte kravene, selv om de er blevet færre sammenlignet med den tidligere
rapport (navnlig i tilfælde af deponeringsanlæg til ikke-farligt affald).
Størstedelen af medlemsstaterne anførte, at alle deponeringsanlæg i drift,
herunder deponeringsanlæg til inert affald, overholdt direktivets krav. Fire
medlemsstater rapporterede udelukkende en mindre andel af deponeringsanlæg, der
opfyldte kravene, hvor resten krævede opgraderinger og modernisering. Kommissionen vil gennemgå målene for
omdirigering af bionedbrydeligt affald fra deponeringsanlæg og i 2014 forelægge
Europa-Parlamentet og Rådet en rapport, eventuelt ledsaget af et forslag. 9. Direktiv 2002/96/EF om affald af
elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) WEEE-direktivet har til formål at fremme og
optimere indsamling, genbrug, genvinding og nyttiggørelse af affald fra
elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) og dermed sikre et højt miljø- og
sundhedsmæssigt beskyttelsesniveau. Det indeholder bestemmelser om indførelse
af indsamlingsordninger til returnering af gamle anordninger og fokuserer på
producentens ansvar som en vigtig politisk mekanisme til at reducere den mængde
WEEE, der føres til endelig deponering. Direktivet har til formål at forbedre
produktdesign med henblik på at forebygge, at der opstår WEEE-affald, og for at
øge genbrug og nyttiggørelse, ligesom det indeholder bestemmelser om
finansiering af systemer til nyttiggørelse og behandling af WEEE fra
producenternes side. Det fremhæves, at WEEE bør forvaltes nøje som følge af
dets ofte farlige egenskaber og dets materialeværdi som ressource. Direktivet
definerer derfor obligatoriske mål for medlemsstaterne vedrørende indsamling af
WEEE fra husholdninger og opstiller mål for genbrug/genvinding og nyttiggørelse
for forskellige WEEE-kategorier for at bidrage til effektiv brug af denne
ressource (visse medlemsstater fik tildelt overgangsperioder til at opnå
målene). I 2008 lancerede Kommissionen en omarbejdning
af WEEE-direktivet for at tilpasse indsamlingsmålene til virkeligheden i de
forskellige medlemsstater, styrke bestemmelserne mod ulovlig transport og
reducere den administrative byrde. Det nye WEEE-direktiv blev vedtaget den 4.
juli 2012[8]. Alle medlemsstater har gennemført de relevante
bestemmelser i WEEE-direktivet i deres nationale lovgivning. Baseret på de nationale
gennemførelsesrapporter for perioden 2007-2009 og de indsendte data om opnåelse
af målene synes overholdelsen af direktivet generelt at være tilfredsstillende.
I rapporteringsårene 2007 og 2008 skulle landene i EU-15 overholde målene i
direktivet. I 2008 skulle også Slovenien opfylde dette krav. De andre
medlemsstater skal vise, at de opfylder kravene for rapporteringsåret 2009 og
fremefter. Dataene blev rapporteret af alle medlemsstaterne. Af de lande, som
skulle opfylde kravene i 2008, var det kun Italien og Slovenien, som lå
betydeligt under det nuværende indsamlingsmål på 4 kg[9]. Der kan tydeligt ses en
positiv tendens for indsamling og nyttiggørelse fra de årligt rapporterede data
frem til i dag. Alle rapporterende medlemsstater anførte
oprettelse af indsamlingssystemer til WEEE. Dagrenovation var den mest valgte
mulighed – private individuelle systemer eksisterer kun i få tilfælde ud over
de kollektive systemer. Nationale systemer adskiller sig i deres kompleksitet
og effektivitet, nærhed og tilgængelighed for indbyggerne. Derudover er der
forskelle i udviklingsniveauet fra land til land og mellem landdistrikter og
byområder. Der blev indsamlet, genbrugt/genvundet og
nyttiggjort en stigende mængde WEEE i denne rapporteringsperiode i alle de
medlemsstater, som der forelå tilgængelige data for. Langt størstedelen af
medlemsstaterne kunne nå indsamlingsmålene i direktivet[10] og nå de kategorispecifikke
mål for genbrug/genvinding og nyttiggørelse. Hvor medlemsstaterne ikke nåede direktivets
mål, nåede de normalt ikke kun udvalgte mål (i forhold til alle målene). I 2007
og 2008 blev målene for genbrug/genvinding af særlige affaldsstrømme ikke nået
af op til tre rapporterende medlemsstater. 10. Konklusioner Det følger af medlemsstaternes rapporter for
perioden 2007-2009, at EU's lovgivning om affald i vidt omfang er korrekt
gennemført i den nationale lovgivning. Ifølge oplysningerne fra medlemsstaterne og de
tilgængelige statistiske tal, er gennemførelsen af WEEE-direktivet og emballagedirektivet
i det store hele tilfredsstillende, idet det kun er få medlemsstater, der ikke
har nået enkelte mål. Der blev ikke konstateret større problemer
eller mangler med hensyn til gennemførelsen af direktiverne i forbindelse med
håndtering af olieaffald og slam. For andre direktiver er der imidlertid vigtige
problemer med den praktiske gennemførelse og håndhævelse. Denne konklusion kan
ikke udelukkende drages på grundlag af medlemsstaternes
gennemførelsesrapporter, men også fra andre informationskilder som f.eks.
Eurostat, Kommissionens egne undersøgelser eller antallet af klager og
overtrædelser vedrørende affaldshåndtering. Håndhævelsesniveauet varierer
betydeligt for de forskellige direktiver, idet direktivet om farligt affald,
affaldsdirektivet fra 2006 og direktivet om deponering af affald rejser de
største bekymringer. Med hensyn til direktivet om farligt affald
vedrører bekymringer om den praktiske håndhævelse forbuddet mod blanding[11] og de dermed forbundne
undtagelser defineret af direktivet[12]
og, i et bredere perspektiv, forståelsen af "periodisk kontrol" og de
dermed forbundne virksomheder, som er berørte af kontrollen i visse
medlemsstater. Med hensyn til direktivet om deponering af
affald vækker antallet af deponeringsanlæg, som stadig er i drift og ikke
opfylder kravene, stadig bekymring, selv om direktivets strenge krav ofte
gennemføres i national lovgivning, og der træffes nationale foranstaltninger
til at begrænse mængden af bionedbrydeligt affald, der føres til deponering. Et
andet alvorligt problem er det overordnede omfang af deponering, idet
adskillige medlemsstater er yderst afhængige af denne mindst gunstige mulighed
for affaldshåndtering, trods det at andre medlemsstater har påvist, at det er
muligt at reducere deponeringen til næsten ingenting. Med hensyn til affaldsrammedirektivet fra 2006
viser tilgængelige statistikker, antallet af overtrædelsessager, tidligere
gennemførelsesrapporter og Kommissionens egne undersøgelser en fortsat mangel
på gennemførelse og håndhævelse. Der er fortsat bekymring om den korrekte
gennemførelse af hierarkiet for affaldshåndtering, også i tretrinsudgaven, idet
stor afhængighed af deponering fører til uudnyttede muligheder for genvinding
og nyttiggørelse, selv om der var fremskridt at spore i denne rapporteringsperiode.
De vigtigste hindringer for bedre gennemførelse i medlemsstaterne omfatter
mangel på engagement og ressourcer til gennemførelseskontrol og håndhævelse
kombineret med strukturmæssige, institutionelle og forfatningsmæssige
begrænsninger[13].
Der kunne opnås store forbedringer ved at overkomme disse hindringer og tilføje
stærkere national kontrol og bedre viden om affaldshåndtering. Hierarkiet for affaldshåndtering er ændret i
direktiv 2008/98/EF om affald med stærkere fokus på forebyggelse, genbrug og
genvinding. Indførelsen af nye mål for genvinding og nyttiggørelse i dette
direktiv vil være en vigtig faktor i forhold til at udnytte materialer i affald
bedre i stedet for at bortskaffe dem. Samtidig giver det reviderede direktiv
medlemsstaterne mulighed for at afvige fra hierarkiet, hvis dette kan begrundes
af en livscyklustankegang om de overordnede konsekvenser af produktion og
håndtering af affald. Dette giver medlemsstaterne større mulighed for at
identificere og gennemføre de muligheder for affaldshåndtering, der giver de
bedste resultater for miljøet[14].
En nylig undersøgelse[15] offentliggjort af Kommissionen
viser, at en fuld gennemførelse af EU's affaldslovgivning vil spare 72 mia. EUR
om året, øge den årlige omsætning i EU's affaldshåndterings- og
genvindingssektor med 42 mia. EUR og skabe over 400 000 job inden 2020.
Ulovlige affaldsoperationer eller manglende infrastruktur i medlemsstaterne
forårsager manglende muligheder for økonomisk vækst, som vi ikke har råd til,
og de fører til trusler mod miljøet. Det er derfor af største betydning, at der
tages skridt til at slå bro over gennemførelseskløften inden for
affaldshåndtering, og at et ressourceeffektivt samfund rykkes nærmere. Bilag Figur 1. Oversigt over EU's
affaldslovgivning – status pr. juli 2012 Figur 2. Dagrenovation
produceret pr. land i 1995, 2002 og 2009, sorteret efter 2009 (kg pr.
indbygger) Figur 3. Dagrenovation til deponering,
forbrænding, genvinding og kompostering i EU-27, 1995 til 2009 Figur 4. Behandling af dagrenovation 2009
(kilde: GD ENV, baseret på data fra EUROSTAT) Figur 5. Affaldsproduktion til mineralsk og
ikkemineralsk affald 2008 (kg pr. indbygger) Figur 6. Produktion af farligt
affald 2004 til 2008 (kg pr. indbygger)
Figur 7. Udvikling af affaldsbehandling i EU-27 efter
affaldskategori 2004 til 2008 (1 000 tons)
Figur 8. Oversigt over mål vedrørende WEEE sendt til behandling i henhold til
artikel 7, stk. 2, i WEEE-direktivet 2002/96/EF Behandlingen skal mindst omfatte udtagning af alle væsker. Direktivets artikel 7 indeholder specifikke mål for genvinding og nyttiggørelse, som varierer, alt efter den specifikke udstyrskategori. || Genbrug og genvinding (med en gennemsnitlig vægt pr. anordning) || Nyttiggørelse (med en gennemsnitlig vægt pr. anordning) Elektronisk affaldsstrøm: Store husholdningsapparater || 75 % || 80 % Salgsautomater || 75 % || 80 % It- og teleudstyr || 65 % || 75 % Forbrugerudstyr || 65 % || 75 % Små husholdningsapparater || 70 % || 50 % Lysudstyr || 70 % || 50 % Elektrisk og elektronisk værktøj (undtagen stationære industrielle værktøjer i stor skala) || 70 % || 50 % Legetøj og fritidsudstyr || 70 % || 50 % Overvågnings- og reguleringsinstrumenter || 70 % || 50 % Gasudladningslamper || 80 % || [1] Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 18. april 2012
om udarbejdelse af et spørgeskema til medlemsstaternes rapporter om
gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF om affald, http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/pdf/C_2012_2384.pdf.
[2] Med undtagelse af Frankrig, Grækenland, Malta og de
belgiske regioner Bruxelles og Vallonien, som på tidspunktet for afslutningen
af denne rapport ikke havde udarbejdet et fuldt sæt gennemførelsesrapporter. [3] Kompostering er en proces, hvorved biomasse
omdannes til kompost ved hjælp af oxygen og visse mikroorganismer (en
detaljeret forklaring af de forskellige former for behandling af
bionedbrydeligt affald findes i boks 2 i arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene,
der ledsager meddelelse fra Kommissionen om fremtidige tiltag vedrørende
håndtering af bioaffald i EU, SEK(2010)0577, på:
http://ec.europa.eu/environment/waste/compost/pdf/sec_biowaste.pdf). [4] Særskilte indsamlingsordninger til emballageaffald
forstås som systemer til tilbagetagelse og/eller indsamling af brugt emballage
og/eller emballageaffald fra forbrugeren, fra enhver anden endelig bruger eller
fra affaldsstrømmen, med henblik på håndtering af den brugte emballage eller
emballageaffaldet på den mest hensigtsmæssige måde (artikel 7, stk. 1, litra a)
i emballagedirektivet). [5] Bionedbrydeligt affald er enhver type affald, der
kan undergå en anaerob eller aerob nedbrydning, såsom levnedsmidler og
haveaffald samt papir og pap (artikel 2, litra m), i direktivet om deponering
af affald). [6] Bionedbrydeligt affald, der nedbrydes i
deponeringsanlæg, danner methan, som er en kraftig drivhusgas, der er omkring
20 gange mere potent end CO2 med hensyn til drivhuseffekten. [7] Perkolat er enhver væske, der siver ned gennem
det deponerede affald, og som udledes fra eller er indeholdt i et
deponeringsanlæg (se artikel 2, litra i) i direktivet om deponering af affald). [8] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/19/EU af 4.
juli 2012 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE), EUT L 197 af
24.7.2012, s. 38. [9] Medlemsstaterne sikrer, at der senest den 31. december
2006 nås et niveau for særskilt indsamling af WEEE fra private husholdninger på
mindst fire kg pr. indbygger pr. år (artikel 5, stk. 5, i WEEE-direktivet). [10] Målene for de forskellige kategorier af WEEE kan ses i
artikel 7, stk. 2, og i bilag IA i WEEE-direktivet samt i figur 8 i bilaget til
denne rapport og tabel 3 i den særlige gennemførelsesrapport om WEEE-direktivet
på: http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. [11] Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til
at kræve, at anlæg og virksomheder, der varetager bortskaffelse, nyttiggørelse,
indsamling eller transport af farligt affald, ikke blander forskellige kategorier
farligt affald eller blander farligt affald med ikke-farligt affald (artikel 2,
stk. 2, i direktivet om farligt affald). [12] Bemærk, at bestemmelserne om forbud mod blanding og
forudsætningerne for mulige undtagelser er ændret betydeligt i direktiv 2008/98/EF. [13] Se Kommissionens undersøgelse "Implementing EU
legislation for green growth", endelig rapport af 29. november 2011, på: http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf. [14] Se Kommissionens retningslinjer om anvendelse af tilgange
baseret på en livscyklustankegang (f.eks. LCA) i forbindelse med
affaldshåndtering på: http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/publications. [15] "Implementing EU legislation for green growth",
endelig rapport af 29. november 2011, på: http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf.