This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52015DC0082
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Achieving the 10% electricity interconnection target Making Europe's electricity grid fit for 2020
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Opfyldelse af elsammenkoblingsmålet på 10 % Europas elnet gøres klar til 2020
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Opfyldelse af elsammenkoblingsmålet på 10 % Europas elnet gøres klar til 2020
/* COM/2015/082 final */
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Opfyldelse af elsammenkoblingsmålet på 10 % Europas elnet gøres klar til 2020 /* COM/2015/082 final */
Sammenkoblinger
som vitale dele af energiunionen
I de seneste
årtier har EU arbejdet intenst på at opbygge verdens mest integrerede,
konkurrencedygtige og bæredygtige fælles energimarked. Integrationen af
EU’s energimarkeder skaber konkrete resultater: engrospriserne på
elektricitet er faldet med en tredjedel[1]
forbrugerne får flere valgmuligheder, fordi energileverandører
konkurrerer om at levere lavere priser og bedre tjenester og de retlige rammer
har øget konkurrencen i sektoren. Der er dog lang
vej endnu. Importafhængighed, forældet infrastruktur og manglende
investeringer, et detailmarked, der ikke fungerer optimalt, høje endelige
energipriser for borgere og virksomheder, hvilket skader virksomhedernes
konkurrenceevne, behovet for et skift til en lavemissionsøkonomi med henblik på
at bekæmpe klimaforandringerne samt udfordringer af vores teknologiske
førerposition fører til én konklusion: EU er nødt til at overvinde
opsplitningen af de nationale energimarkeder. Den Europæiske Union er nødt til
at ændre den måde, hvorpå den producerer, transporterer og forbruger energi.
Europas energipolitik skal nulstilles i den rigtige retning: dvs. en
energiunion. Derfor vedtog
Kommissionen en rammestrategi for en robust energiunion med en fremadskuende
klimapolitik. Den foreliggende meddelelse om opfyldelsen af
elsammenkoblingsmålet på 10 % er et konkret skridt i denne retning. Et sammenkoblet
europæisk energinet har afgørende betydning for Europas energisikkerhed og for
øget konkurrence på det indre marked, hvilket giver sig udslag i mere
konkurrencedygtige priser, samt for at forbedre dekarboniseringen og
opfyldelsen af klimapolitiske mål, som Den Europæiske Union har påtaget sig. Et
sammenkoblet net vil medvirke til at virkeliggøre energiunionens endelige mål, dvs.
at garantere prisoverkommelig, sikker og bæredygtig energi
samt vækst og beskæftigelse i hele EU. Der mangler
sammenkoblinger mellem flere lande. Etableringen af disse
sammenkoblinger forudsætter at den fornødne indsats mobiliseres på alle
niveauer som en hastesag for at nå det fælles mål om et velfungerende og
sammenkoblet indre energimarked. Energiinfrastrukturen
har stået højt på EU’s dagsorden på energiområdet. Det Europæiske Råd
opfordrede i oktober 2014 til en »hurtig gennemførelse af samtlige foranstaltninger
med henblik på at opfylde målet om at opnå sammenkobling af mindst 10 % af den
installerede elproduktionskapacitet for alle medlemsstater«. Med denne
meddelelse[2]
følges op på denne opfordring, og der præsenteres en strategi til sikring af en
fuld integration af det indre elmarked gennem en tilstrækkelig
sammenkoblingskapacitet, hvilket også udgør en uadskillelig del af
energiunionen.
Fordelene
ved et sammenkoblet energisystem
Sammenkoblingen
af isolerede nationale elforsyningssystemer og opbygningen af et ægte europæisk
elsystem vil medføre en række store fordele for Den Europæiske Union og dens
medlemsstater. Elsammenkoblingerne
vil øge Europas forsyningssikkerhed. Disse vil forbedre
elsystemets pålidelighed og derved øge tjenestens kvalitet og reducere
strømafbrydelser og produktivitetstab i handels- og industrisektoren. Ambitiøse
mål for elnettenes sammenkoblingskapacitet vil bidrage til at mindske Europas
afhængighed, idet optimeringen af systemet vil føre til faldende import af
brændsler og skabe flere muligheder for Europa i form af investeringer, vækst
og beskæftigelse. Endvidere kan sammenkoblinger lette en øjeblikkelig bistand
mellem transmissionssystemoperatører (TSO), hvilket styrker samarbejdet og
solidariteten mellem disse. Et sammenkoblet
net giver mulighed for mere overkommelige priser i det indre
marked gennem øget konkurrence og større effektivitet tillige med en bedre og
mere omkostningseffektiv anvendelse af de disponible ressourcer.
Sammenkoblinger indebærer større integration af det europæiske marked, og de
skaber grundlag for større markeder og mere intensiv konkurrence samt større
markedseffektivitet. Figuren nedenfor viser, at handel på tværs af landegrænser
er steget markant siden slutningen af 1990’erne, hvor liberaliseringsprocessen
blev iværksat. Udvikling siden 1975 i TSO'ers samlede udvekslinger på tværs af landegrænser mellem de lande, der er medlem af ENTSO-E ENTSO-E Eksterne udvekslinger Et marked, der
integreres i højere grad via sammenkoblinger, mindsker endvidere behovet for at
investere i spidslastproduktionskapacitet og -oplagring, fordi der ikke er
behov for hvert lands anlæg på samme tid. Dette ville føre til betydelige
økonomiske og politiske fordele i medlemsstaterne som følge af mindskede kapitalinvesteringer
såvel som en reduceret miljøbelastning, idet det ikke bliver nødvendigt at
opføre så mange anlæg. Ved at øge udvekslingen af systembalanceringsydelser
nedbringes systemet kortsigtede driftsomkostninger ligeledes. Lavere
produktionsomkostninger og/eller lavere investeringer i produktion og sparede
brændstofomkostninger ved sammenkobling af elnet skaber mulighed for mere
konkurrencedygtige elpriser til virksomheder og husholdninger. Et
tilstrækkeligt sammenkoblet europæisk energinet bringer fordelene ved markedet
tættere på EU-borgerne, idet forbrugere kunne spare 12-40 mia. EUR om året i
2030[3]. Et passende
sammenkoblet net er afgørende for en bæredygtig udvikling og
dekarbonisering af energimikset, da sammenkoblingen gør det muligt at
indrette nettet på væksten inden for variable vedvarende energikilder på en
mere sikker og omkostningseffektiv måde. Styrkes de vedvarende energikilders
andel af energimikset, bidrager dette til at opfylde EU’s klimamål, ved at CO2-emissionerne
mindskes, og desuden øges forsyningssikkerheden. En højere grad af
sammenkobling er også afgørende for at opfylde EU’s ambition om at blive
globalt førende inden for vedvarende energi, hvilket ikke alene er et spørgsmål
om at føre en ansvarlig miljøpolitik, men også en industripolitisk
nødvendighed. Europas virksomheder på området vedvarende energi og teknologi
har udviklet sig til store industrielle aktører, som beskæftiger ca. 1,2 mio.
mennesker i 2012 og skaber fast beskæftigelse på regionalt og lokalt plan samt
bæredygtig vækst. Kort sagt vil
flere sammenkoblinger bidrage til mere overkommelige priser på elektricitet
på lang sigt som følge af den større markedseffektivitet, højere
forsyningssikkerhed, -pålidelighed og -kvalitet i elsektoren, som er af
afgørende betydning for de sociale og økonomiske aktiviteter, samtidig med
at der sikres et højt niveau af miljøbeskyttelse. Denne
udvikling vil også bidrage til at mindske vores energiafhængighed,
takket være faldet i forbruget af importerede brændsler, og fremme nye
investeringer i Europa takket være mere konkurrencedygtige priser for
elektricitet og forbedringen af den europæiske industris konkurrenceevne. Flere
sammenkoblinger af elnettene vil ligeledes mindske miljøpåvirkningen,
fordi der derved ikke er behov for at opføre så mange kraftværker, og dermed
spares CO2-emissioner, og samtidig forøges kapaciteten til at
integrere vedvarende energi, hvilket udløser et højere vækstpotentiale i den
europæiske sektor på området vedvarende energi, det globale lederskab inden
for den europæiske sektor for vedvarende energi sikres, og derigennem styrkes
jobskabelseskapaciteten i denne europæiske sektor med en nettojobskabelse i
Europa. Dette
er begrundelsen for, at Den Europæiske Union skal fastholde sammenkoblingen af
elmarkederne som en politisk prioritet på alle niveauer i de kommende år.
EU’s
politik på energiinfrastrukturområdet moderniseres gennemgribende
Med tanke på
fordelene ved sammenkoblinger af energinettene har medlemsstaterne øget deres
sammenkoblingskapacitet i de seneste årtier. Tolv medlemsstater, der for de
flestes vedkommende befinder sig i udkanten af EU, opfylder stadig ikke målet
om en elsammenkobling på 10 %, og de er dermed isoleret fra det indre
elmarked. Sammenkoblingskapacitet
for elektricitet i 2014 Medlemsstat || || Medlemsstater med en sammenkoblingskapacitet over 10 % AT || || 29 % BE || || 17 % BG || || 11 % CZ || || 17 % DE || || 10 % DK || || 44 % FI || || 30 % FR || || 10 % GR || || 11 % HR || || 69 % HU || || 29 % LU || || 245 % NL || || 17 % SI || || 65 % SE || || 26 % SK || || 61 % Medlemsstater med en sammenkoblingskapacitet under 10 % IE || || 9 % IT || || 7 % RO || || 7 % PT || || 7 % EE[4] || || 4 % LT4 || || 4 % LV4 || || 4 % UK || || 6 % ES || || 3 % PL || || 2 % CY || || 0 % MT || || 0 % || Kilde: ENTSO-E, Scenario Outlook and Adequacy Forecast 2014. || I den
forbindelse har Den Europæiske Union gradvist forsynet sig med de rette
politiske værktøjer til at skabe grundlaget for de nødvendige investeringer
i netinfrastruktur, først og fremmest investeringer i sammenkoblinger. I kølvandet på
den økonomiske krise foreslog Europa-Kommissionen et europæisk genopretningsprogram
for energiområdet (EEPR), som bl.a. bestod i udpegning af
sammenkoblingsprojekter i hele EU og mobilisering af EU’s finansielle
ressourcer. Dette program bidrog til at virkeliggøre flere
sammenkoblingsprojekter mellem medlemsstater, som på grund af manglende
passende midler ikke tidligere var blevet ført ud i livet. EEPR afsatte ca. 650
mio. EUR til sammenkoblinger af elnet (bilag 1). Kort
over sammenkoblinger med støtte fra EEPR TEN-E
forordningen[5],
der blev vedtaget i 2013, skaber sammen med Connecting Europe-faciliteten (CEF)[6]
et stabilt europæisk instrument, der har til formål at udpege og sikre en
rettidig gennemførelse af de projekter, som Europa har behov for, i 12
prioriterede korridorer og områder. Disse værktøjer , der bl.a. omfatter
indførelsen af projekter af fælles interesse, forbedret regulering og
fremskyndelsen af tilladelsesproceduren, udgør et stort fremskridt. Som det også
blev understreget af Det Europæiske Råd, bør målet om en sammenkobling af
elnettet primært opfyldes via projekter af fælles interesse.
Den første EU-liste over projekter af fælles
interesse blev vedtaget i 2013. Den består af 248
projekter, hvoraf 137 vedrører elektricitet, herunder 52 sammenkoblinger
af elnet og ét projekt med forberedende investeringer, der åbner
mulighed for fremtidige sammenkoblinger, hvoraf 37 projekter inddrager
medlemsstater, som i øjeblikket har en sammenkoblingskapacitet på under
10 %. Kort
over første liste over projekter af fælles interesse for sammenkoblinger af
elnet i medlemsstater, der ligger under 10 % Listen over
projekter af fælles interesse er en fleksibel liste, der ajourføres hvert andet
år. Der arbejdes i øjeblikket på at opstille den anden liste i den regionale
kontekst, som etableres af TEN-E-forordningen, med henblik på Kommissionens
vedtagelse i efteråret 2015. Der gives særlig prioritet til projekter,
som i væsentlig grad vil øge den aktuelle sammenkoblingskapacitet i områder,
hvor det fastlagte 10 %-mål langt fra er opfyldt, især når dette
mål er meget vanskeligt at opfylde. Projekterne af
fælles interesse udformes og gennemføres af både transmissionssystemoperatører
(TSO) og private projektledere. De igangværende projekter befinder sig i
forskellige udviklingsfaser. Nogle er i anlægsfasen, men mange befinder sig
stadig i tidlige faser af forberedelsen. Ca. 75 % af alle projekter af
fælles interesse fra den første EU-liste forventes at være afsluttet senest i
2020. I det følgende
beskrives nogle af EEPR's projekter og projekter af fælles interesse, der, hvis
og når de er færdigetableret, vil bidrage til medlemsstaternes opfyldelse af
målet på 10 % – nogle allerede i de kommende måneder og andre på
mellemlang sigt: ·
Projektet, hvormed Baixas i Frankrig
sammenkobles med Santa-Llogaia i Spanien, har modtaget støtte fra EEPR. Efter indvielsen i februar 2015 fordobles
elsektorens sammenkoblingskapacitet mellem Frankrig og Den Iberiske Halvø.
Projektet af fælles interesse mellem Aquitaine i Frankrig og
Baskerlandet i Spanien underkastes i øjeblikket detailundersøgelser, der
finansieres af EF-tilskud. Dette projekt vil
atter fordoble sammenkoblingskapaciteten. Alle bestræbelser skal mobiliseres
for at afslutte projektet i 2020 og bringe sammenkoblingskapaciteten tættere på
målet på 10 %. ·
På den første liste over projekter af
fælles interesse udpegedes den nye sammenkobling mellem Portugal (Vila
Fria – Vila do Conde – Recarei) og Spanien (Beariz — Fontefría), som vil
øge sammenkoblingskapaciteten fra det aktuelle niveau på 7 % mellem
Portugal og Spanien senest i 2016 og bringe Portugal over målet på 10 %. ·
Selv om Estland, Letland
og Litauen er hensigtsmæssigt sammenkoblet indbyrdes, udgjorde
sammenkoblingskapaciteten med EU’s elmarked blot 4 % for alle tre
medlemsstater i 2011. Situationen er imidlertid i hastig bedring. De baltiske
lande opnåede i 2015 10 % sammenkoblingskapacitet med EU’s elmarked via
Finland i kraft af EEPR-projektet Estlink2. Sammenkobling mellem Sverige
(Nybro) og Litauen (Klaipeda) – kendt som projektet NordBalt1, der finansieres
via EEPR – vil yderligere forbedre integrationen af det fremtidige elmarked
mellem de baltiske medlemsstater og Nord Pool Spot fra medio 2016. ·
Færdigetableringen af projektet af
fælles interesse: sammenkoblingen mellem Litauen og Polen med
betegnelsen "LitPol Link" vil fordoble Polens sammenkoblingskapacitet
til 4 % ved udgangen af 2015. Det vil også styrke den synkrone
sammenkobling af de baltiske net med det kontinentale Europas net. Et andet
udpeget projekt af fælles interesse, sammenkobling mellem Vierraden, Tyskland
og Krajnik, Polen, vil bringe Polens sammenkoblingskapacitet over
10 % senest i 2020. ·
Takket være projekter af fælles
interesse i Det Forenede Kongerige, som omfatter interne linjer og
sikrer sammenkoblinger med henholdsvis Belgien, Frankrig, Irland og Norge, vil
Det Forenede Kongerige nå målet på 10 %, og dets sammenkoblinger vil være
mindre belastede. ·
Flere italienske projekter af
fælles interesse for elsektoren, især sammenkoblinger mellem Italien og
henholdsvis Frankrig, Schweiz og Østrig og den nødvendige interne udbygning,
vil øge landets sammenkoblingskapacitet i elsektoren med naboerne til ca.
12 % ved færdigetableringen senest i 2020. Elforsyningens pålidelighed vil
sikres i højere grad i Italien, og risikoen for overbelastning vil blive meget
lavere. ·
Irland
kunne også i væsentlig grad øge sin sammenkoblingskapacitet takket være flere
projekter af fælles interesse, som indgår i den første liste.
Irlands sammenkoblingskapacitet udgjorde 3 % i 2011. Det steg til 7 %
i 2013 takket være et EEPR-finansieret projekt, hvormed Irland sammenkobles med
Det Forenede Kongerige, og Irlands sammenkoblingskapacitet vil endog overstige
15 % i 2020, hvor planlagte projekter af fælles interesse anlægges,
hvilket styrker sammenkoblingen med Det Forenede Kongerige (Nordirland og
Storbritannien) og muligvis Frankrig. ·
Rumæniens
sammenkoblingskapacitet vil øges fra 7 % pt. til over 9 % og kommer
derfor tættere på målet, når sammenkoblingen med Serbien er færdigetableret
senest i 2017. ·
Cypern
er energimæssigt isoleret, stærkt afhængig af olie og oplever høje elpriser. Den fremtidige sammenkobling benævnt
Euroasia Interconnector, der i øjeblikket befinder sig i
feasibilityforundersøgelsesfasen, indgik i den første EU-liste over projekter
af fælles interesse. Projektet vil have en kapacitet på 2 000 MW, og
Cyperns sammenkoblingskapacitet overstiger derved 100 %, når det er
færdigetableret i 2023. ·
Takket være støtte fra EEPR vil Maltas
sammenkoblingskapacitet øges fra 0 % pt. til ca. 35 % med
ibrugtagningen af en højspændingssammenkobling med Italien (Sicilien) i løbet
af 2015. Gennemførelsen
af projekterne af fælles interesse vil bringe EU meget tættere på at opfylde
målet om en elsammenkoblingskapacitet på 10 % mellem medlemsstaterne, hvis
de planlagte projekter færdigetableres[7]
senest i 2020 (se kortet nedenfor). Indsatsen skal øges, for at lande
under målet kan nå 10 % i 2020, dette gælder først og fremmest Spanien og
Cypern, gennem en mere koordineret tilgang og anvendelse af alle disponible
værktøjer. Kort
over sammenkoblingskapaciteten i 2020 efter færdigetableringen af de aktuelle
projekter af fælles interesse
EU's
rammelovgivning skal gennemføres fuldt ud og anvendes
En solid
lovramme er en forudsætning for at virkeliggøre de nødvendige
infrastrukturinvesteringer. Den Europæiske Union anlagde siden 2013 en
helhedsorienteret tilgang til planlægning og etablering af infrastruktur. Forordningen
om transeuropæiske energinet (TEN-E) tager for første gang fat på det
specifikke spørgsmål om projekter, som krydser landegrænser eller påvirker
strømme på tværs af landegrænser. I
TEN-E-forordningen anerkendes det, at der må lovgives specifikt om disse
projekter, og det fremføres, at en cost benefit-analyse tydeligt dokumenterer
de mellemstatslige fordele og åbner mulighed for at fordele omkostningerne på
tværs af landegrænserne ud fra de fordele, de skaber i de pågældende
medlemsstater. Ved TEN-E-forordningen pålægges nationale tilsynsmyndigheder
endvidere at tilvejebringe reguleringsmæssige incitamenter, der står i et
rimeligt forhold til risiciene ved sådanne projekter. Dette indebærer, at der i
taksterne for brug af infrastrukturen tages højde for eksempelvis et passende
tidsrum, hvori investeringerne kan forrentes, under hensyn til en passende
afskrivningsperiode, behovet for proaktive investeringer osv. Transmissionssystemoperatørerne
står for langt størstedelen af projekterne, hvor tilsynsmyndighederne godkender
eller fastsætter taksterne. Private interessenter står for andre projekter,
herunder nogle projekter af fælles interesse, såkaldte tredjepartsdrevne
el-operatører. De forrenter i reglen deres omkostninger i kraft af
prisforskelle mellem de to ender af en linje. Deres risici derfor er af en helt
anden karakter. Selv om bestemmelserne i TEN-E-forordningen vedrørende
tilladelsesproceduren finder anvendelse, får disse linjer ofte dispensation for
dele af lovrammen, bl.a. vedrørende tredjeparters adgang og brug af
spidsbelastningstakster. I
TEN-E-forordningen tages spørgsmålet op for første gang om langsommelige godkendelsesprocedurer
og offentlighedens accept, som er de største hindringer for at udbygge
infrastrukturen, og dette gælder navnlig luftledninger. Ved forordningen
indføres en bindende samlet frist på tre et halvt år for tilladelsesproceduren,
som forventes at nedbringe det nuværende gennemsnit på 10-13 år drastisk.
Tilladelsen gives beføjelser skulle være koncentreret i en kompetent myndighed
(»one-stop-shop«). Efter en streng håndhævelse fra Kommissionens side vil disse
i sidste instans være på plads i alle medlemsstater i løbet af foråret 2015[8]. Der
indføres ligeledes nye regler om øget høring og gennemsigtighed for at inddrage
borgerne bedre i planlægningsprocessen. Formålet er
effektivisere processen, samtidig med at EU’s høje standarder for miljøbeskyttelse
beskyttes[9]. Det
er af afgørende betydning, at medlemsstaterne gennemfører og fuldt ud anvender
TEN-E-forordningens bestemmelser, så gennemførelsen af de nødvendige projekter
ikke forsinkes. Kommissionen vil sikre fuld
gennemførelse og streng håndhævelse.
Fuld
udnyttelse af alle disponible finansielle instrumenter: CEF, ESIF og EFSI
Kommissionen
anslår, at der er behov for ca. 200 mia. EUR frem til 2020 til at opbygge den
nødvendige infrastruktur for at sammenkoble alle EU’s medlemsstater i tilstrækkelig
grad til at garantere forsyningssikkerheden og øge bæredygtigheden. For
elprojekter er der behov for ca. 105 mia. EUR, heraf ca. 35 mia. EUR til
sammenkoblinger, som har status som projekt af fælles interesse, og som er
påkrævet for at opfylde målet på 10 % i hele EU. Betydningen af
et sammenkoblet net afspejles glimrende i det flerårige EU-budget for 2014-20.
Under Connecting Europe-faciliteten (CEF), som dækker tre sektorer –
transport, energi og telekommunikation – tegner energi sig for 5,35 mia. EUR ud
af de i alt ca. 30 mia. EUR[10].
Selv om CEF-finansiering kun udgør ca. 3 % af de nødvendige investeringer
frem til 2020, kan denne mobilisere andre midler gennem anvendelse af
finansielle instrumenter, f.eks. projektobligationer, der allerede er afprøvet
i pilotfasen 2012-2013. En væsentlig del af CEF vil derfor blive gennemført via
sådanne instrumenter. For at
CEF-tilskuddene kan gøre en forskel, skal de målrettes mod få vigtige
projekter, og de skal kombineres med reguleringsmyndigheders indsats for at
finansiere projekter via nettariffer og andre finansieringskilder.
Medlemsstaterne kan også gøre brug af de europæiske struktur- og
investeringsfonde (ESIF) på visse betingelser. Ifølge foreløbige skøn
forventes ca. 2 mia. EUR fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU)
afsat til større el- og gasinfrastrukturer. Eksempelvis planlægger Tjekkiet
(skønsmæssigt 200 mio. EUR) og Litauen (skønsmæssigt 69,5 mio. EUR)
at benytte denne mulighed og påtænker finansiering via EFRU til intelligente
højspændingsnet. Den 13. januar
2015 fremsatte Kommissionen forslaget om oprettelsen af en Europæisk Fond
for Strategiske Investeringer (EFSI) for mærkbart at forbedre adgangen til
langsigtet finansiering for EU’s investeringsprojekter. Dette instrument kan dække
foreslåede projekter af fælles interesse eller andre sammenkoblingsprojekter
og derigennem fremskynde og supplere den bestående struktur til støtte af
projekter af fælles interesse og øvrige projekter. EFSI frembyder nye
muligheder for kommerciel finansiering, der vil blive oprettet i tæt samarbejde
med Den Europæiske Investeringsbank (EIB). Fonden har central betydning i
Kommissionens pakke om vækst, beskæftigelse og investeringer. EFSI vil
mobilisere mindst 315 mia. EUR i private og offentlige investeringer i hele EU,
sammenholdt med et bidrag fra EU’s budget på 16 mia. EUR og et bidrag fra EIB
på 5 mia. EUR. EFSI-løftestangsvirkningen anslås derfor til mindst en faktor
15. Energi har en
fremtrædende plads blandt fondens prioriteter. Fondens investeringer skal være
i overensstemmelse med Unionens politikker og støtte de generelle mål, såsom
udvikling af infrastruktur, bl.a. inden for energi, navnlig energiforbindelser.
I lighed med
Connecting Europe-faciliteten vil EFSI nu sandsynligvis udvikle sig til et
vigtigt redskab til støtte for projekter af fælles interesse og initiativtagere
med at gennemføre deres projekter. Der arbejdes på at oprette en
investeringsportal, der er udformet til at øge gennemsigtigheden af en
projektpipeline af europæiske investeringsprojekter for at give potentielle
investorer adgang til oplysninger. EFSI-rammen fører initiativtagere og
investorer sammen og sikrer, at finansielle risici understøttes bedre. Da
størstedelen af projekterne af fælles interesse hviler på et solidt forretningsgrundlag,
kan EFSI spille en central rolle i sammen med andre investerings- og
kommercielle banker at skabe en løftestangsvirkning for de nødvendige
investeringer. En hurtig og rettidig projektforberedelse vil være af
allerstørste betydning for at opnå adgang til EFSI-finansiering. De regionale
grupper, der medvirker i processen angående projekter af fælles interesse, vil
spille en vigtig rolle i denne forbindelse. Det Europæiske
Knudepunkt for Investeringsrådgivning (EIAH) skal bygge videre på EIB's og
Kommissionens eksisterende rådgivningstjenester og yde rådgivningsbistand til
udpegning, forberedelse og udvikling af investeringsprojekter og fungere som et
centralt kontaktpunkt for teknisk rådgivning (også om retlige spørgsmål) om
projektfinansiering i EU. Dette omfatter bl.a. støtte til brug af teknisk
bistand til projektkonfiguration, brug af innovative finansielle instrumenter
og offentlig-/private partnerskaber. EIAH vil ikke kun se på EFSI, men også
rådgive om udnyttelsen af andre finansieringsmuligheder, der allerede står til
rådighed for infrastrukturprojekter, herunder Connecting Europe-faciliteten og
de europæiske struktur- og investeringsfonde. Det er lige så
vigtigt at understrege bidraget fra private investorer, enten via EFSI eller via
andre markedsbaserede instrumenter som f.eks. den europæiske langsigtede
investeringsfond, der kan kanalisere privat finansiering til langsigtede
investeringer såsom energiinfrastruktur. TEN-E-politikken er begyndt at vise resultater, men
indsatsen må styrkes. For at fremskynde opfyldelsen af sammenkoblingsmålet har
Kommissionen til hensigt at intensivere arbejdet i de regionale grupper, der er
nedsat i henhold til TEN-E-forordningen, med henblik på nøje at overvåge
fremskridt i hvert projekt af fælles interesse og om fornødent foreslå
korrigerende og målrettede proaktive foranstaltninger, navnlig i de
medlemsstater, der er længst fra at opfylde målet på 10 %. Kommissionen
vil intensivere sin støtte til kritiske projekter gennem en række målrettede foranstaltninger.
Kommissionen vil vurdere hvert enkelt projekt for at betragte eventuelle
hindringer og risici, der vil kunne forsinke opførelsen og træffe de nødvendige
foranstaltninger som f.eks.: – bringe initiativtagere sammen for at finde
løsninger på problemer mht. teknik, planlægning, konstruktion og gennemførelse
og lette kontakterne med EIB og andre banker – give adgang til teknisk bistand for at tilrette
projektet og gøre det attraktivt for banker – samarbejde med ACER og de nationale lovgivere om
at finde de bedste incitamenter – sikre overensstemmelse med TEN-E-forordningen og
iværksætte egnede procedurer, hvis bestemmelserne endnu ikke er gennemført,
f.eks. i relation til tilladelsesproceduren – fremme en aftale mellem medlemsstaterne til at
løse problemer af politisk art.
Det regionale samarbejde skal
styrkes
De kritiske
projekter af fælles interesse og navnlig sammenkoblingerne er for de flestes
vedkommende store projekter med en kompleks karakter, der ofte rammes af
forsinkelser. Initiativtagerne har peget på tilladelsesprocedurer og
offentlighedens accept som de betydeligste risikofaktorer for en hurtig
gennemførelse. Derfor afhænger mulighederne for at fremskynde gennemførelsen
heraf af en samordnet indsats fra alle berørte parter, herunder medlemsstater,
transmissionssystemoperatører og initiativtagere, regulerende myndigheder og
planlægningsmyndigheder. Ved alle
projekter af fælles interesse er der behov for en tilgang, som rækker ud over
det individuelle projekter. Et stærkt regionalt samarbejde som er etableret
inden for rammerne af de regionale grupper, som er nedsat i medfør af TEN-E,
har central betydning for gennemførelsen. De fire
regionale grupper for elektricitet (Offshoreelnettet i de nordlige have,
Sammenkoblingsplan for det baltiske elektricitetsmarked (BEMIP),
Nord-syd-sammenkoblinger i Vesteuropa og Nord-syd-sammenkoblinger i det
centrale Øst- og Sydøsteuropa) vedtager en regional liste over projekter af
fælles interesse som optakt til opstillingen af den fælles EU-liste. De følger
gennemførelsen af projekterne af fælles interesse i deres region, aflægger
rapport om eventuelle vanskeligheder, og de kan foreslå afhjælpende
foranstaltninger. Den ramme, som
skabes af de regionale grupper, er dog ikke altid tilstrækkelig. Navnlig må det
regionale samarbejde styrkes yderligere og intensiveres for at imødegå bredere
politiske prioriteter, der går videre end projektspecifikke problemer i
henseende til planlægning og gennemførelse. Disse problemer knytter sig
eksempelvis til behovet for at finde innovative teknologiske løsninger, bringe
planlægningen af nettet i større overensstemmelse med planlægningen af
produktion, hurtigt at imødegå risici for forsyningssikkerheden i kraft af
synkroniserede regulerende foranstaltninger og infrastrukturforanstaltninger,
eller indlede et tættere samarbejde med hensyn til at finde bæredygtige og
acceptable løsninger i miljøfølsomme områder. Kommissionen
finder, at arbejdet i de regionale grupper, der er nedsat i henhold til TEN-E,
må styrkes på følgende områder: -
For Østersøområdets
vedkommende skaber det styrkede regionale samarbejde i BEMIP gode resultater i
sin nuværende udformning, og regionen vil have tilstrækkeligt sammenkoblede el-
og gasnet senest i 2020. Kommissionen genovervejer nu BEMIP-strukturerne i nært
samarbejde med de berørte medlemsstater for at strømline og koncentrere
indsatsen om de resterende udfordringer, herunder navnlig den synkrone
sammenkobling mellem de baltiske stater og det europæiske kontinentale net,
integration af vedvarende energikilder og foranstaltninger til forbedring af
energieffektiviteten. Revisionsprocessen bør
munde ud i den planlagte undertegnelse af et nyt aftalememorandum under det
lettiske EU-formandskab. -
En anden region, der er fremhævet i Det
Europæiske Råds konklusioner fra oktober 2014, er Den Iberiske Halvø.
Samarbejdet om sammenkoblingerne er for nylig blevet optrappet med de spanske,
franske og portugisiske transmissionssystemoperatørers undertegnelse i januar
2015 af et fælles strategidokument om udvikling af sammenkoblinger. I det
fælles strategidokument opstilles en liste over fælles mål, og visse muligheder
for projekter påpeges. Kommissionen har aktivt lettet dette samarbejde og er i
færd med at nedsætte en ny gruppe på højt niveau, der skal konkretisere samarbejdet.
Til støtte for dette arbejde har Kommissionen iværksat en undersøgelse om
fordele, omkostninger og de tekniske muligheder for yderligere at sammenkoble
Den Iberiske Halvø med resten af EU. I marts 2015 holdes et topmøde for de tre
landes stats- og regeringschefer. Kommissionen er overbevist om, at dette
topmøde vil give processen nye impulser, og vil følge op på et eventuelt nyt
engagement i overensstemmelse hermed. -
Landene omkring de
nordlige farvande er i øjeblikket ikke i tilstrækkelig grad
sammenkoblet indbyrdes, til at eksisterende og planlagt onshore og offshore
produktionskapacitet kan udnyttes optimalt. De nordlige farvande frembyder en
enestående mulighed for at levere en betydelig mængde kulstoffattig, lokalt
produceret energi tæt ved nogle af Europas mest energiintensive regioner.
Elproduktionspotentialet kan udgøre 4-12 % af EU’s elforbrug i 2030. Målet
i denne region går ud på at styrke graden af sammenkobling for at lette
markedsintegration og handelsstrømme samt integration af store mængder
vedvarende offshore-energi, især vind. Området giver også gode muligheder for
udvikling af innovative teknologier som f.eks. en strategi for CO2-opsamling
og -lagring, energilagring eller el-til-gas. Kommissionen støtter aktivt og vil
yderligere fremme arbejdet i denne regionale gruppe og opstillingen af en
handlingsplan. -
Kommissionen har indledt et
forstærket samarbejde om prioriteter for udvikling af infrastruktur i Central-
og Sydøsteuropa. Der er behov for i højere grad at sammenkoble og modernisere
elmarkedet i denne region, således at der også åbnes mulighed for at udnytte
det betydelige potentiale for vedvarende energi. Dette er endnu vigtigere i en
tid, hvor regionen står over for en særlig vanskelig situation mht.
gasforsyninger, efter at South Stream-projektet blev opgivet. Derfor blev der
nedsat en højtstående gruppe i januar 2015, og dens første møde
blev afholdt i Sofia den 9. februar. Kommissionen vil arbejde tæt sammen med
de berørte medlemsstater inden for hver af disse former af et styrket regionalt
samarbejde om en regionsspecifik strategi, hvormed der tages fat på de mest
presserende problemer og træffes foranstaltninger. De fire regioner vil
udarbejde en handlingsplan med konkrete milepæle for
gennemførelsen og herunder konkrete forslag til sammenkobling, hvormed målet på
10 %, der er aftalt på EU-plan, kan opfyldes. I det særlige tilfælde, hvor
det er relativt vanskeligt at opfylde målet om de 10 %, har Kommissionen
kendskab til de mange fremsatte forslag (eksempelvis en ny fase i LitPol Link
for de baltiske stater eller sammenkoblingerne mellem Navarra-Bordeaux,
Sabiñanigo-Marsillon eller Monzón-Cazaril for Den Iberiske Halvø og Frankrig).
I disse tilfælde vil Kommissionen yde de berørte parter bistand og rådgivning
med sigte på at optage nye projekter i deres respektive handlingsplaner. Kommissionen vil nøje overvåge
gennemførelsen af disse handlingsplaner. Så vidt muligt vil Kommissionen fremme
samordning af de forskellige regionale gruppers arbejdspraksis. Kommissionen vil også arbejde tæt sammen med det
europæiske net af transmissionssystemoperatører for elektricitet (ENTSO-E) for
at sikre, at den tiårige netudviklingsplan (TYNDP), som
er det eneste instrument, hvormed projekter af fælles interesse udvælges, får
udvidet anvendelsesområdet og klart udpeger projekter med henblik på at opfylde
sammenkoblingsmålet på 10 %, samtidig med at der foreslås konkrete tiltag,
herunder om fornødent muligheden for at supplere TYNDP. Kommissionen vil hvert år aflægge
rapport til Det Europæiske Råd om gennemførelsen af projekter af fælles
interesse og fremskridt med hensyn til at opfylde målet på 10 %, hvilket
vil udgøre et vigtigt element i den samlede årlige statusopgørelse, der skal
indgå i den strategiske ramme for energiunionen. Kommissionen vil sørge for, at
arbejdet i de regionale grupper drager fordel af de relevante synergier med
EFSI, når den er indstiftet. Kommissionen vil også sætte andre presserende
spørgsmål på dagsordenen i de regionale grupper, f.eks. modernisering af nettene.
Allerede i slutningen af 2015 vil
Kommissionen desuden indkalde til det første energiinfrastrukturforum
for at drøfte og finde løsninger på problemer, der er fælles for alle regioner
i hele Europa og i givet fald for nabolande.
Udsigterne
frem til 2030
Som opfølgning
på Det Europæiske Råds opfordring i marts 2014 foreslog Kommissionen i maj
2014, at det nugældende mål for sammenkobling af elnettet på 10 % forhøjes
til 15 % senest i 2030, samtidig med at der tages hensyn til
omkostningsaspekter og handelspotentiale i de berørte regioner. Det Europæiske
Råd pålagde i oktober 2014 Kommissionen »regelmæssigt [at] aflægge rapport
til Det Europæiske Råd med henblik på at nå målet på 15 % senest i 2030«.
Dette mål skal først og fremmest opfyldes ved at færdigetablere projekter
af fælles interesse. EU’s
energipolitiske mål og energi- og klimamålene for hhv. 2020 og 2030 vil ikke
kunne opfyldes uden et fuldt sammenkoblet europæisk elnet med flere
sammenkoblinger på tværs af landegrænser, et oplagringspotentiale og
intelligente net med henblik på at håndtere efterspørgslen og sikre en
pålidelig energiforsyning i et system med en højere andel af variabel
vedvarende energi. I den forbindelse får den gradvise opbygning af de
paneuropæiske elmotorveje også afgørende betydning. Kommissionen bebudede i
januar 2014, at den har til hensigt at overvåge udbredelsen af intelligente net
og sammenkoblingkapaciteten mellem medlemsstaterne, hvilket haster mest for de
lande, der er længst fra at opfylde det aftalte mål på 10 % af deres
installerede produktionskapacitet. Gennemførelsen
af det indre elmarked og især etablering af sammenkoblinger med isolerede
elnet, sikring af energiforsyningen for alle forbrugere og en forhøjelse af
variable vedvarende energikilders andel af elproduktionen forudsætter en
sammenkoblingskapacitet, der overstiger 10 %, og EU's og medlemsstaternes
indsats skal baseres på behovet for, at alle medlemsstater når op på mindst
15 % senest i 2030. Samtidig kan forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn
til geografisk placering og struktur af energimiks og forsyninger indebære, at
der er behov for at se på hver enkelt land ud fra en grundig vurdering af
flaskehalse og hensynet til omkostningerne. De regionale samarbejdsstrukturer
danner en værdifuld ramme for at drøfte og nå til enighed om vejen frem.
Kommissionen vil også benytte disse former for styrket regionalt samarbejde til
at opfylde målet på 15 %.
Konklusion
Den Europæiske
Union har behov for at bringe sin elsammenkoblingskapacitet op på 10 %
senest i 2020 for at skabe en robust energiunion med en fremadskuende
klimapolitik. Det står klart, at Europa er nødt til at styrke sin indsats for
at imødegå de energi- og klimapolitiske udfordringer. De
lovgivningsmæssige og finansielle rammer, der er indført for nylig, er begyndt
at vise resultater. Der er nu behov for, at medlemsstaterne og alle andre
aktører viser politisk beslutsomhed for at opfylde målene. Det indebærer en
intensivering af arbejdet i de regionale grupper, der er nedsat i henhold til
TEN-E-forordningen, samtidig med at Kommissionen fortsat vil iværksætte
initiativer for at udbygge det regionale samarbejde. Det Europæiske Råd tilslutter sig, at der skal
opstilles en pålidelig og gennemsigtig styringsstruktur uden unødvendige
administrative byrder for at bidrage til at sikre, at EU opfylder sine
politiske mål. Dette vil omfatte en strømlining af de nugældende
rapporteringskrav. Kommissionen
agter at forelægge en rapport på grundlag af medlemsstaternes rapporter. Denne
rapport, som vil udgøre et vigtigt element i den samlede årlige
statusopgørelse, der skal indgå i den strategiske ramme for energiunionen, vil
indeholde en udtømmende status over alle projekter af fælles interesse. Der
afgives henstillinger om fremskyndelse af projekter, og listen over projekter
af fælles interesse gøres mere fleksibel, hvis fristen for færdigetablering af
en sammenkoblingskapacitet på 10 % ikke opfyldes senest i 2020.
Kommissionen vil om nødvendigt foreslå yderligere foranstaltninger for at
opfylde dette mål. Som det fremgår
af det velvillige politiske engagement vedrørende Østersøområdet og Den
Iberiske Halvø, er støtten på højeste niveau afgørende for at opnå fremskridt
med hensyn til disse store projekter. [1] Dette
vedrører perioden 2008-2012. Jf. COM(2014) 21/2. [2] I
overensstemmelse med Det Europæiske Råds mandat fokuseres der i denne
meddelelse på elektricitet. For gas er der ikke foreslået noget mål mht.
sammenkobling, fordi medlemsstaterne af hensyn til forsyningssikkerheden
allerede er forpligtet til at tage højde for et svigt i deres største
enkeltstående gasinfrastruktur (den såkaldte N-1-regel). Jf. forordning (EU)
nr. 994/2010. [3] Undersøgelse: Benefits
of an integrated European energy market, Booz & Co, juli 2013. [4] De tre baltiske lande – Estland, Letland og Litauen — er endnu ikke er
synkroniseret med det europæiske net og skal derfor behandles som én enhed. De
tre baltiske lande er fuldt integrerede indbyrdes, mens værdien på 4 % er
udtryk for deres sammenkoblingskapacitet med det europæiske elmarked (dvs. via
Finland). Den opgivne værdi gælder primo 2014, før sammenkoblingen Estlink2
blev sat i drift. Efter fuldførelsen af dette projekt steg de baltiske staters
sammenkoblingskapacitet betydeligt til ca. 10 %. [5] Forordning (EU) nr.
347/2013 vedrørende retningslinjer for den transeuropæiske energiinfrastruktur,
EUT L 115 af 25.4.2013. [6] Forordning (EU) nr.
1316/2013 vedrørende oprettelse af Connecting Europe-faciliteten, EUT
L 348 af 20.12.2013. [7] Bilag 2
rummer en oversigt over projekter i de medlemsstater, der endnu ikke har opnået
en sammenkoblingskapacitet på 10 %. [8] Fristen var efteråret
2013 som fastsat i TEN-E-forordningen. [9] Kommissionen
har endvidere opstillet en vejledning om strømlining af procedurer for
miljøkonsekvensvurdering af energiinfrastrukturprojekter af fælles interesse. [10] I disse tal er der taget
hensyn til Kommissionens nylige forslag om oprettelse af Den Europæiske Fond
for Strategiske Investeringer (EFSI). BILAG
1 Projekter,
der er samfinansieret under det europæiske genopretningsprogram for
energiområdet (EEPR) Ø Estlink 2 er den anden HVDC-sammenkobling
mellem Estland og Finland, der øger transmissionskapaciteten mellem de to lande
til 1 000 MW. Ø NordBalt er en ny sammenkobling mellem Sverige
og Litauen med en transmissionskapacitet på 700 MW.
Ø Sammenkoblingen Østrig-Ungarn (Wien – Györ)
med en kapacitet på 1 100 MVA forbedrede interoperabiliteten mellem det
østrigske og ungarske elnet. Ø Sammenkoblingen Spanien-Frankrig (Sta. Llogaia
– Baixas) er en central del af et jordlagt kabel med en kapacitet på 1 400
– 1 800 MW, der krydser Pyrenæerne i en særskilt tunnel.
Ø Sammenkoblingen Malta-Italien (Pembroke –
Marina di Ragusa) er et undersøisk HVAC-kabel med en nominel effekt på 250 MVA
, som vil bringe det maltesiske elnet ud af isolationen i forhold til resten af
Europa. Ø Sammenkoblingen UK-Irland (Deeside — Meath) er
et HVDC-kabel med en kapacitet på 500 MW.
Projektet var den første elsammenkobling mellem Irland og Storbritannien. Ø Projektet,
der omfatter fire luftledninger mellem Tunes og Tavira (PT), Tunes og
Estói (PT), Tavira (PT) og Alcoutim (PT) samt Ourique og Estói (PT),
bidrog til opgraderingen og udbygningen af det portugisiske elnet. Ø Styrkelsen
af elnettet mellem Douro-regionen (PT) og
Aldeadavila ved den spanske grænse blev afsluttet i efteråret 2011. BILAG
2 Projekter
af fælles interesse, der forhøjer kapaciteten i de medlemsstater, som ikke
opfylder målet på 10 % Prioriteret korridor || Projekt af fælles interesse || Projektets ibrugtagnings-tidspunkt og fase[1] Den prioriterede korridor: Offshoreelnettet i de nordlige have (»NSOG«) || 1.1.1. Sammenkobling mellem Zeebrugge (BE) og Richborough-regionen (UK) || 2018 Tilladelsesfasen 1.2 Projekt af fælles interesse Belgien – to netforberedte offshorehubs, som er tilsluttet den landbaserede koblingsstation i Zeebrugge (BE) med investeringer i et forberedende arbejde, som åbner mulighed for sammenkoblinger med Frankrig og/eller Det Forenede Kongerige i fremtiden[2] || 2018 Tilladelsesfasen 1.6 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Frankrig – Irland mellem La Martyre (FR) og Great Island eller Knockraha (IE) || 2025 Undersøgelses-fasen 1.7.1. Sammenkobling Frankrig – Det Forenede Kongerige mellem Cotentin (FR) og Exeter-regionen (UK) [p.t. kendt under betegnelsen FAB-projektet] || 2022 Undersøgelses-fasen 1.7.2. Sammenkobling Frankrig – Det Forenede Kongerige mellem Tourbe (FR) og Chilling (UK) [p.t. kendt under betegnelsen IFA2-projektet] || 2020 Undersøgelses-fasen 1.7.3. Sammenkobling Frankrig – Det Forenede Kongerige mellem Coquelles (FR) og Folkestone (UK) [p.t. kendt under betegnelsen ElecLink-projektet] || 2016 Anlæg medio 2015 1.9.1. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Co. Offaly (IE), Pembroke og Pentir (UK) || 2019 Tilladelsesfasen 1.9.2. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Coolkeeragh – Coleraine hubs (IE) og Hunterston station, Islay, Argyll og Location C Offshore Wind Farms (UK) || 2020 Undersøgelses-fasen 1.9.3. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Northern hub, Dublin og Codling Bank (IE) og Trawsfynyd og Pembroke (UK) || 2020 Undersøgelses-fasen 1.9.4. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Irish midlands og Pembroke (UK) || 2017-2020 Undersøgelses-fasen 1.9.5. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Irish midlands og Alverdiscott, Devon (UK) || 2017-2020 Undersøgelses-fasen 1.9.6. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem den irske kyst og Pembroke (UK) || 2017-2020 Undersøgelses-fasen Projekt af fælles interesse: sammenkobling Norge – Det Forenede Kongerige || 2020 Tilladelsesfasen 1.11.2. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem det nordvestlige Irland og Midlands (UK) || 2017 Tilladelsesfasen 1.11.4. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Glinsk, Mayo (IE) og Connah's Quai, Deeside (UK) || 2018 Tilladelsesfasen Den prioriterede korridor: Nord-syd elsammenkob-linger i Vesteuropa (»NSI West Electricity«) || 2.4 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Frankrig – Italien mellem Codrongianos (IT), Lucciana (Korsika, FR) og Suvereto (IT) [p.t. kendt under betegnelsen SA.CO.I.3-projektet] || 2022 Undersøgelses-fasen 2.5.1. Sammenkobling mellem Grande Ile (FR) og Piossasco (IT) [p.t. kendt under betegnelsen Savoie-Piemont-projektet] || 2019 Tilladelsesfasen FR Anlægsfasen IT 2.7 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Frankrig – Spanien mellem Aquitaine (FR) og Baskerlandet (ES) || 2020 Undersøgelses-fasen 2.13.1. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Woodland (IE) og Turleenan (UK – Nordirland) || 2017 Tilladelsesfasen 2.13.2. Sammenkobling Irland – Det Forenede Kongerige mellem Srananagh (IE) og Turleenan (UK – Nordirland) || 2020-2025 Undersøgelses-fasen 2.14 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Italien – Schweiz mellem Thusis/Sils (CH) og Verderio Inferiore (IT) || 2018 Tilladelsesfasen 2.15.1. Sammenkobling mellem Airolo (CH) og Baggio (IT) || 2022 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Portugal – Spanien mellem Vila Fria – Vila do Conde – Recarei (PT) og Beariz – Fontefría (ES) || 2016 Tilladelsesfasen Den prioriterede korridor: Nord-syd elsammenkob-linger i det centrale Øst- og Sydøsteuropa (»NSI East Electricity«): || 3.2.1. Sammenkobling mellem Lienz (AT) og Veneto-regionen (IT) || 2022 Undersøgelses-fasen 3.3 Projekt af fælles interesse: Østrig – Italien angående sammenkobling mellem Nauders (AT) og Milano-regionen (IT) || 2018 Undersøgelses-fasen 3.4 Projekt af fælles interesse: Østrig – Italien angående sammenkobling mellem Wurmlach (AT) og Somplago (IT) || 2017 Tilladelsesfasen 3.10.1. Sammenkobling mellem Hadera (IL) og Vasilikos (CY) || 2018 Undersøgelses-fasen 3.10.2. Sammenkobling mellem Vasilikos (CY) og Korakia, Kreta (EL) || 2022 Undersøgelses-fasen 3.14.1. Sammenkobling mellem Eisenhüttenstadt (DE) og Plewiska (PL) || 2022 Undersøgelses-fasen 3.15.1. Sammenkobling mellem Vierraden (DE) og Krajnik (PL) || 2017 Tilladelsesfasen 3.19.1. Sammenkobling mellem Villanova (IT) og Lastva (ME) || 2017 Bygge- og anlægsvirksom-hed 3.20.1. Sammenkobling mellem West Udine (IT) og Okroglo (SI) || 2021 Undersøgelses-fasen 3.21 Projekt af fælles interesse: sammenkobling Italien – Slovenien mellem Salgareda (IT) og Divača – Bericevo-regionen (SI) || 2022 Tilladelsesfasen 3.22.1. Sammenkobling mellem Resita (RO) og Pancevo (RS) || 2017 Tilladelsesfasen Sammenkoblingsplan for det baltiske energimarked (»BEMIP elektricitet«): || 4.2.1. Sammenkobling mellem Kilingi-Nõmme (EE) og Riga CHP2 koblingsstation (LV) || 2020 Tilladelsesfasen 4.3 Projekt af fælles interesse: synkron sammenkobling af Estland / Letland / Litauen med det kontinentale Europas net || 2023-2025 Undersøgelses-fasen 4.5.1. Litauens del af sammenkoblingen mellem Alytus (LT) og den litauisk/polske grænse || 2015 Anlægsfasen [1] Ifølge ENTSO-E’s TYNDP
for 2014 (i givet fald) eller ifølge oplysninger fra initiativtagerne til
projektet til Kommissionen i 2014. [2] Projekter angivet i blåt
vedrører sammenkoblingsprojekter, der forventes at være afsluttet senest i
2017/18, eller for hvilke en stor del af arbejdet vil være udført senest i
2017; de var berettiget til at søge om støtte under EFSI.