EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0866
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the case for a local farming and direct sales labelling scheme
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om en mærkningsordning for lokalt landbrug og direkte salg
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om en mærkningsordning for lokalt landbrug og direkte salg
/* COM/2013/0866 final */
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om en mærkningsordning for lokalt landbrug og direkte salg /* COM/2013/0866 final */
INDHOLDSFORTEGNELSE 1............ Indledning. 3 2............ Baggrund og
datakilder for rapporten. 3 3............ Situationen med
hensyn til lokalt landbrug og direkte salg. 4 3.1......... Socioøkonomisk betydning
af lokalt landbrug og direkte salg. 5 3.2......... Miljøkriterier 6 4............ Konklusioner
vedrørende eksisterende mærkningsordninger på tværs af medlemsstaterne 8 5............ Er der behov for en
mærkningsordning på EU-plan?. 9 5.1......... En særlig
mærkningsordning. 9 5.2......... En alternativ tilgang. 10 6............ Konklusion. 11 RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om en mærkningsordning for lokalt landbrug og
direkte salg 1. Indledning Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.
1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer[1] trådte i kraft den 3.
januar 2013. Det hedder i artikel 55, at Kommissionen "[aflægger]
rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om en ny mærkningsordning for lokalt
landbrug og direkte salg for at hjælpe producenterne med at markedsføre deres
produkter lokalt" inden 4. januar 2014. Rapporten "skal
fokusere på landbrugerens evne til at tilføre værdi til sit produkt ved hjælp
af den nye mærkning og bør inddrage andre kriterier såsom mulighederne for at
reducere CO2-emissionerne og affaldsmængden ved hjælp af korte
produktions- og distributionskæder". Endelig ledsages rapporten "om nødvendigt af
passende lovgivningsmæssige forslag om oprettelsen af en mærkningsordning for
lokalt landbrug og direkte salg". Rapporten skal behandle de socioøkonomiske og
miljømæssige konsekvenser af lokalt landbrug og direkte salg og drøfte
mulighederne for at indføre en mærkningsordning på EU-plan. 2. Baggrund og datakilder for rapporten I "Rimelige indkomster for landbrugere: En
bedre fungerende fødevareforsyningskæde i Europa"[2] opfordrer
Europa-Parlamentet Kommissionen til at "foreslå, at der vedtages
instrumenter til støtte og fremme af fødevareforsyningskæder, der forvaltes af
landbrugere, korte forsyningskæder og landbrugsmarkeder for at skabe en direkte
forbindelse til forbrugerne og give landbrugere mulighed for at få en mere
rimelig andel af den endelige salgspris ved at mindske antallet af mellemmænd
og trin i processen". I "Fremtiden for den fælles landbrugspolitik
efter 2013"[3]
gør Europa-Parlamentet det klart, at en forbedring af konkurrenceevnen på flere
niveauer, herunder lokale markeder, bør være et grundlæggende mål for den
fælles landbrugspolitik efter 2013. Regionsudvalget mener[4], at Kommissionen bør
"vedtage definitioner af "lokale fødevarer" og "lokale
fødevaresystemer" og introducere et nyt logo og finde frem til et fælles
symbol og en fælles ordning for lokale fødevarer […]". I betragtning af udfordringerne i forbindelse med
den fælles landbrugspolitik efter 2013[5]
fremhæver Kommissionen, at "EU-borgerne [efterspørger] høj kvalitet og et
stort udvalg af fødevarer, herunder lokale produkter, som opfylder strenge
normer, hvad sikkerhed, kvalitet og dyrevelfærd angår". Med henblik på at få et bedre overblik over lokalt
landbrug og direkte salg på tværs af EU har Kommissionen iværksat en bred vifte
af aktiviteter, herunder høringer af medlemsstater og interessenter,
nedsættelse af en særlig arbejdsgruppe og gennemførelse af en ekstern
undersøgelse[6].
Kommissionen inviterede interesserede parter til en konference på højt plan
under titlen "Lokalt landbrug og korte fødevareforsyningskæder" i
april 2012. Flere oplysninger om disse aktiviteter fremgår af Kommissionens
ledsagende arbejdsdokument[7]. Disse aktiviteter har givet vigtigt input til
denne rapport. Denne rapport indeholder også oplysninger fra specialiserede
tidsskrifter og andre eksterne rapporter og artikler. 3. Situationen med hensyn til lokalt landbrug og direkte salg I denne rapport forstås ved –
"lokalt landbrug": produktion af
landbrugsprodukter og fødevarer med det formål at sælge dem i et område, som
ligger rimeligt tæt på produktionsbedriften –
"direkte salg": en landbrugers salg
direkte til forbrugeren uden mellemled på salgssiden –
"korte fødevareforsyningskæder": salg fra
en landbruger til en forbruger med et begrænset antal mellemled –
"lokale fødevaresystemer": at produktion,
forarbejdning, handel og forbrug af fødevarer sker inden for et relativt lille
geografisk område. Der findes ikke nogen fælles definition af
begrebet "lokalt område". Mens forskellige kilder bekræfter, at der
ved dette begreb forstås et relativt lille geografisk område, er der ikke
fastlagt nogen bestemt afstand, og den varierer mellem 20 og 100 km fra
produktionsstedet. Under hensyntagen til de mange forskellige fortolkninger af
begrebet "lokalt område" vil en definition på EU-plan virke
vilkårlig. Det er i sidste ende forbrugeren, som afgør, om et produkt kommer
fra et "lokalt område" eller ikke. Lokalt landbrug og direkte salg står over for
mange udfordringer, som blev drøftet på konferencen i april 2012. På
konferencen blev Kommissionen opfordret til at yde passende støtte til
udviklingen af lokalt landbrug og korte fødevareforsyningskæder, tilpasse EU's
regler for offentlige indkøb, præcisere EU's hygiejneregler og reflektere over,
hvordan den kan bidrage til at forbedre adgangen til markeder, eventuelt med en
særlig mærkningsordning. I arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene,
som ledsager denne rapport, drøftes disse udfordringer, og hvordan de kan
imødegås ved hjælp af eksisterende eller nye EU-instrumenter. 3.1. Socioøkonomisk betydning af lokalt landbrug og direkte salg Eurostats undersøgelse af landbrugsbedrifternes
struktur fra 2007[8]
viste, at der er væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til
udviklingen af direkte salg. I gennemsnit sælger ca. 15 % af bedrifterne mere
end 50 % af deres produktion direkte til forbrugerne, men med væsentlige
forskelle mellem medlemsstaterne, som går fra næsten 1/4 af alle bedrifter i
Grækenland til 0,1 % i Spanien. Det er bemærkelsesværdigt, at små bedrifter er
relativt mere involveret i korte fødevareforsyningskæder. Empiriske undersøgelser af indkøbsadfærd viser
meget stor interesse for at købe lokale fødevarer. En undersøgelse[9] viser, at i Det
Forenede Kongerige ønsker 70 % at købe lokalt, at næsten 50 % ønsker at købe
mere heraf i fremtiden, og at 60 % køber lokalt i øjeblikket. Ifølge Natural
Marketing Institute[10]
mener 71 % af de franske samt 47 % af hhv. de spanske og britiske forbrugere,
at det er vigtigt at købe lokale produkter. Aktiviteter med det formål at imødekomme den
stigende efterspørgsel efter lokale produkter kan styrke og udvikle
landdistrikternes konkurrenceevne. At levere til de lokale fødevaresystemer er
ikke blot en god mulighed for landbrugsproducenterne. Det påvirker også de aktiviteter,
der ligger efter den primære produktion, f.eks. forarbejdning, distribution og
detailhandel, og har således en multiplikatoreffekt på det lokale samfund ved
at generere beskæftigelsesmuligheder. Dette er blevet endnu mere vigtigt under
den nuværende økonomiske krise. Offentlig støtte til lokalt landbrug og direkte
salg vil kunne hjælpe med at maksimere disse fordele. Et fælleseuropæisk IMPACT-forskningsprojekt[11] viste, at mens andelen
af det samlede antal bedrifter, som er involveret i direkte salg, varierede
betydeligt mellem medlemsstaterne (fra 0,5 % i Irland til 34,6 % i Italien), lå
det skønnede tal for EU-15 på 20,2 %. Nettomerværdien genereret af direkte salg
vurderes for EU-15 til at udgøre 2,7 % af den samlede nettomerværdi. En af
projektets konklusioner var, at udviklingen af direkte salg er blevet et
vigtigt element i udviklingen af landdistrikterne i flere medlemsstater. Manglen på kvantitative data blev kompenseret af
skøn over den økonomiske betydning for sektoren. Eksempelvis viser skøn for
udvalgte medlemsstater i EU Rural Review[12]
betydelige forskelle på tværs af EU. Mens det f.eks. i Danmark kun er omkring 3
% af producenterne, som foretager direkte salg, er der i Østrig tale om en
tredjedel af alle bedrifter. I undersøgelsen vedrørende korte
fødevareforsyningskæder blev 84 korte fødevareforsyningsordninger på tværs af
EU analyseret på basis af modellen med de fem kapitalformer[13]. Den viser, at
størstedelen af ordningerne (54) er stærkt orienteret mod at skabe social
kapital, øge den sociale kontakt mellem mennesker, skabe en følelse af
fællesskab, tillid og samarbejde mellem virksomheder på den ene side og mellem
producenter og forbrugere på den anden side. Undersøgelsen viser også, at tætte
relationer mellem producenter og forbrugere øger forbrugernes viden om og
forståelsen for fødevarer, og at de har en positiv effekt på
landbrugsaktiviteter og miljøspørgsmål. I nogle tilfælde kan dette medføre
adfærdsændringer, f.eks. med hensyn til spisevaner og indkøbsbeslutninger.
Endelig er anvendelsen af korte fødevareforsyningskæder ifølge undersøgelsen
mere arbejdskraftintensiv for bedrifterne, end hvis de sælger deres
landbrugsprodukter og fødevarer via konventionelle afsætningskanaler, på grund
af arbejdet med forarbejdning, emballering og markedsføring. 3.2. Miljøkriterier I forbindelse med fødevareforsyningskæder er der i
den eksisterende litteratur en tendens til at se på energiforbruget og CO2-emissionerne
fra dyrkning, forarbejdning, opbevaring og distribution af fødevareprodukter.
Da fødevaresektoren tegner sig for omkring 30 % af det samlede energiforbrug[14], har den en direkte
indvirkning på klimaændringerne. Ifølge en undersøgelse foretaget af Jones[15], som er baseret på en analyse
af den miljømæssige indvirkning af fødevareforsyningskædens transportelement,
medfører indkøb af lokalt dyrkede æbler i Det Forenede Kongerige færre CO2-emissioner
end køb af importerede æbler fra New Zealand i supermarkedet. På den anden side
viste en undersøgelse foretaget af Saunders et al[16], hvor der blev benyttet en
anden metode, det modsatte. I dette tilfælde var New Zealand mere effektiv end
Det Forenede Kongerige med hensyn til den samlede energidel i betragtning af
den direkte og indirekte energi, der anvendes i æbleproduktionen samt til
transport og opbevaring. Et casestudie gennemført i Spanien ved hjælp af en
transportmodel viser, at omlægning til mere lokalt forbrug giver
energibesparelser (Aranda et al[17]). I en anden undersøgelse (Sundkvist et al[18]) analyseres de miljømæssige
konsekvenser af lokal brødproduktion i lille målestok i forhold til
centraliseret brødproduktion i stor målestok. Resultaterne viser, at
emissionerne af CO2, SO2 og NOX er lavere for
lokale bagerier end for store bagerier på det svenske fastland. En undersøgelse foretaget af Coley et al[19] ser på energiforbruget
og det CO2-fodaftryk, som afsættes af en forbruger, der kører til en
gårdbutik for at købe produkter. Den konkluderer, at 7,4 km kørsel for at købe
et produkt er grænsen: hvis afstanden er længere, vil CO2-emissionerne
være højere end i den konventionelle fødevareforsyningskæde. Med hensyn til de miljømæssige indvirkninger af
fødevareaffald henviser undersøgelser til to aspekter. Det første spørgsmål
vedrører mængden af energi- og vandspild i produktionen. Det andet spørgsmål
vedrører den yderligere mængde af CO2, metan og ammoniak, som
produceres i dekomponeringsfasen[20]. En undersøgelse foretaget af Gustavsson et al[21] viser, at frugt,
grøntsager og kornprodukter tegner sig for den største mængde fødevareaffald. For
Europa viser tallene et spild på over 30 % for kornprodukter og ca. 45 % for
frugt og grøntsager. Spildet er 20 % for frø, over 20 % for kød og over 10 % i
mejeriproduktionen. I samme undersøgelse fremhæves nødvendigheden af
at fortolke resultaterne i affaldsspørgsmål med en vis forsigtighed på grund af
manglen på tilstrækkelige data, usikkerheder i forbindelse med de tilgængelige
data og mange antagelser om mængden af fødevareaffald. På samme måde
understreger Hall et al[22],
at det er vanskeligt at kvantificere fødevareaffald, fordi metoderne er baseret
på anvendelsen af affaldsfaktorer, der måles i stikprøvepopulationer. Derudover
påpeger Parfitt et al[23],
at de forskellige metoder og definitioner, som anvendes i forbindelse med
målingen af fødevareaffald, gør det vanskeligere at sammenligne
undersøgelserne. En undersøgelse fra Kommissionen vedrørende
fødevareaffald[24] så på de forskellige årsager til
fødevareaffald i følgende fire sektorer: fremstilling, engros/detail,
restauration og husholdninger. Det konkluderes i undersøgelsen, at det er
vanskeligt at drage konkrete konklusioner om dette spørgsmål på grund af
begrænsede data, som kun repræsenterer to sektorer (mejeri og kød). Derudover
blev den korte fødevareforsyningskædes mulige rolle i forbindelse med at
reducere fødevareaffaldet ikke nævnt i denne undersøgelse. Der er behov for mere forskning med fokus på
forholdet mellem typen af fødevareforsyningskæde, forbrugerattituder og
affaldsreduktion for at kunne drage pålidelige konklusioner. Det tyder på, at
forbrugerne har tendens til at tillægge produkter, der er købt direkte på en
bedrift eller på landbrugsmarkeder, større værdi, hvilket kan resultere i
mindre affald. I betragtning af den relativt lille andel, som korte
fødevareforsyningskæder og lokale fødevaresystemer udgør af den globale
produktion, forarbejdning og distribution, bør disse systemers potentielle
indvirkning ikke overvurderes. Undersøgelsen vedrørende korte
fødevareforsyningskæder viser, at for at minimere den negative indvirkning på
miljøet bør korte fødevareforsyningskæder på en og samme tid være lokale,
afpasset efter årstiden, anvende miljøvenlige produktionsmetoder og kun give et
lille CO2-fodaftryk. En kombination af lokale og årstidsbestemte
karakteristika reducerer opbevaringsbehovene, mens miljøvenlige
produktionsmetoder også kan bidrage til reduceret anvendelse af pesticider,
jord- og vandforurening og jordforringelse samt øge biodiversiteten og sikre et
bæredygtigt vandforbrug. 4. Konklusioner vedrørende eksisterende mærkningsordninger på
tværs af medlemsstaterne Der findes en lang række forskellige ordninger i
EU. De fleste af dem vedrører salg i nærheden af produktionsstedet. De omfatter
salg af landbrugsprodukter på bedriften (f.eks. gårdbutikker, vejsidesalg,
selvpluk) eller salg uden for bedriften (f.eks. landbrugsmarkeder og andre
markeder, leveringsordninger, salg til detailhandlere eller restaurationssektoren).
Enkelte af dem er distancesalg, f.eks. leveringsordninger og internetsalg.
Undersøgelsen vedrørende korte fødevareforsyningskæder viser, at etiketter og
logoer mest sandsynligt vil blive anvendt i forbindelse med ordninger, der har
været etableret i en længere periode, eller i forbindelse med større regionale
initiativer, mens de er mindre hyppige i tilfælde af en mere lokaliseret
forbrugerbase med personlig kommunikation mellem producent og forbruger. Medlemsstaternes svar på spørgeskemaet om direkte
og lokalt salg af landbrugsprodukter og fødevarer har vist forskelle i
udviklingen af og støtten til denne type salg. På samme måde viste
undersøgelsen vedrørende korte fødevareforsyningskæder, at der er mange
værktøjer til rådighed på nationalt og EU-plan, som kunne hjælpe landbrugerne,
men disse anvendes ikke konsekvent på tværs af EU, hvilket har betydet en ulige
udvikling af de korte fødevareforsyningskæder. Udfordringerne med hensyn til at
involvere sig i lokalt landbrug varierer på tværs af EU, hvorfor
medlemsstaterne bør vælge en kombination af foranstaltninger, som er
skræddersyet til deres udviklingsbehov. Undersøgelsen vedrørende korte
fødevareforsyningskæder viser, at mærkninger også kan bruges til at signalere,
at et produkt er certificeret. Dette aspekt er vigtigt for at beskytte
produkter mod efterligninger: mærkninger med et reguleret indhold er et værktøj
til bekæmpelse af vildledende oplysninger eller sågar svig. Det anføres imidlertid også i undersøgelsen
vedrørende korte forsyningskæder, at der hersker forvirring blandt forbrugerne
om de forskellige mærkningssystemer. I første omgang forventer forbrugerne, at
mærkningsoplysninger skal informere dem om prisen og produktets holdbarhed.
Dernæst følger oplysninger om geografisk oprindelse og producentens identitet.
Oplysninger om karakteren af forsyningskæden er også vigtige: sælges produktet
til en rimelig pris for både producent og forbruger? Endelig viser undersøgelsen og
høringsresultaterne, at mærkningsordninger uundgåeligt medfører omkostninger
for producenterne og kan gøre deres produkter dyrere. 5. Er der behov for en mærkningsordning på EU-plan? Konferencen i april 2012 understregede
betydningen af en fælles vision, hvor kvalitet, miljø, etik, kultur, sociale
forbindelser og fællesskab har forrang. De vigtigste bestanddele af "going local" er
netværkssamarbejde, tillid og gensidigt kendskab samt uddannelse af både
landbrugere og forbrugere. Konferencens konklusioner viser, at disse
værdier kunne fremmes af en ny mærkning for korte forsyningskæder under
forudsætning af, at det skal være et frivilligt og enkelt værktøj, som ikke
medfører yderligere omkostninger for producenterne. De fora, der har taget emnet om lokalt landbrug og
direkte salg op, fremhævede behovet for at lette adgangen til investeringer og
viden, at muliggøre deltagelse i offentlige udbud og at tilpasse
hygiejnereglerne, som ofte har været omtalt som en hindring for denne type
landbrug og salg. Arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene, som
supplerer denne rapport, forklarer de eksisterende instrumenter, som kan hjælpe
producenterne, og giver medlemsstaterne forslag til, hvilke foranstaltninger de
kan iværksætte. Medlemsstaterne bør indtage en mere proaktiv rolle og tilpasse
lovgivningen, hvor det er muligt, til særlig gavn for små landbrugere og
direkte salg. Fødevare- og restaurationssektoren er blandt de sektorer, som
prioriteres i forbindelse med miljøvenlige offentlige indkøb. Med henblik på at
kunne levere lokale fødevarer til offentlige kantiner bør offentlige
myndigheder anvende innovative tilgange til gennemførelsen af grønnere
kontrakter, mens landbrugerne bør organisere sig med henblik på fælles
deltagelse i udbud for så vidt angår offentlige indkøb og gøre brug af
forskellige samarbejdsmodeller. Forbrugere, som gerne vil købe lokalt producerede
fødevarer, kan ofte ikke genkende dem på markedet[25].
Eurobarometerundersøgelsen vedrørende forbrugerindflydelse[26] viste mangel på viden
og færdigheder blandt forbrugerne, herunder fortolkning af mærkninger og logoer.
Disse konklusioner blev underbygget af resultaterne af undersøgelsen af,
hvordan kødmarkedet for forbrugere fungerer[27].
Undersøgelsen vedrørende de korte
fødevareforsyningskæder peger på flere tilfælde af vildledende eller urigtige
mærkningsanprisninger, hvilket forårsager illoyal konkurrence. Beskyttelse mod
efterligninger ved hjælp af hensigtsmæssige mærkningsoplysninger på EU-plan vil
kunne begrænse risikoen for vildledning af forbrugerne. 5.1. En særlig mærkningsordning Kommissionen anmodede om ekspertrådgivning i
forbindelse med en analyse af mulighederne for indførelse af en
mærkningsordning[28].
Eksperternes råd var klart: hvis der skal indføres
en mærkningsordning, bør den: –
være frivillig for producenterne –
undgå brugen af certificerings- og akkrediteringsprocedurer,
som anses for at være langvarige og omkostningskrævende –
fastsætte klare kriterier for de produkter, som kan
være omfattet af ordningen. Eksperterne mente, at en særlig mærkningsordning
kun vil være en fordel, hvis den integreres i eller forbindes med andre
foranstaltninger, som hjælper landbrugerne med at finde alternative
salgskanaler. Sådanne foranstaltninger er til rådighed som led i
udviklingspolitikken for landdistrikterne, navnlig: rådgivnings- og
informationsstøtte, investeringer i fysiske aktiver, bedrifts- og
erhvervsudvikling, horisontalt og vertikalt samarbejde blandt forsyningskædens
aktører og salgsfremmende foranstaltninger i en lokal sammenhæng, støtte til
deltagelse i kvalitetsordninger samt oplysnings- og reklamekampagner. Når en mulig ordning overvejes, bør man være
opmærksom på typen af forsyningskæde. Ved "direkte salg" forstås en
landbrugers salg direkte til en forbruger uden mellemled på salgssiden.
Formålet med mærkningsoplysninger er at erstatte denne direkte kommunikation i
tilfælde, hvor den ikke er mulig. Jo flere mellemled, der er mellem producenten
og forbrugeren, desto flere oplysninger, som typisk overføres i forbindelse med
direkte salg, går der tabt, og desto flere mærkningsoplysninger er nødvendige. Den
konklusion, der kan drages, er, at en mærkningsordning, som kun omfatter
direkte salg, vil have begrænset effekt. 5.2. En alternativ tilgang Et alternativ til en selvstændig
certificeringsordning kunne være at indføre et fakultativt kvalitetsudtryk forbeholdt
disse produkter. I konsekvensanalysen[29] konkluderedes det, at
anvendelsen af et fakultativt kvalitetsudtryk er et effektivt værktøj for
landbrugerne med hensyn til at kommunikere den værdi, de tilfører produkterne,
og sikre, at dette yderligere arbejde belønnes. Et sådant fakultativt kvalitetsudtryk vil kunne
opfylde de vigtigste forbrugerforventninger, nemlig at kende produktets
oprindelse og forsyningskædens karakteristika. Af juridiske årsager vil et
valgfrit kvalitetsudtryk imidlertid ikke kunne omfatte et logo/symbol, men kun
ord. Et fakultativt kvalitetsudtryk vil have følgende
fordele: –
det anses for at være et enkelt instrument med
relativt få administrative, kontrol- og budgetmæssige byrder –
det kan give beskyttelse mod misbrug, svig og
vildledende praksis. –
det åbner døren til andre EU-støttemekanismer,
navnlig støtte i forbindelse med udvikling af landdistrikterne. Men hvis man vil indføre et sådant værktøj på
EU-plan, er det nødvendigt at overveje, hvordan det skal kunne fungere side om
side med de nationale, regionale og lokale mærkningsordninger, offentlige eller
private, der fortsat vil bestå, og om denne sameksistens vil gøre tingene mere
komplicerede for forbrugerne. 6. Konklusion Lokalt landbrug og direkte salg er en realitet i
EU og vil fortsat være en del af europæisk landbrug. Rapporten har vist
følgende: –
Der er en efterspørgsel efter ægte gårdprodukter,
som sælges i korte fødevareforsyningskæder, samt et behov for at kunne identificere
dem. –
Der er store forskelle mellem medlemsstaterne med
hensyn til udviklingen i direkte salg, hvilket sandsynligvis skyldes nationale
og regionale forskelle i bedriftsstrukturer, distributionskanaler samt
kulturelle forskelle. –
Som beskrevet i arbejdsdokumentet fra Kommissionens
tjenestegrene, står udviklingen af korte fødevareforsyningskæder over for en
lang række udfordringer, som bør imødegås med andre værktøjer end en
mærkningsordning. Der findes en række instrumenter på nationalt og EU-plan, men
disse anvendes ikke konsekvent. Interessenter mener, at nogle EU-regler
forhindrer udviklingen i det lokale landbrug. –
En mulig ny mærkning bør være enkel og ukompliceret
for producenterne samtidig med, at den skal kunne kontrolleres og være tilstrækkeligt
troværdig for forbrugerne. Den bør også have til formål at begrænse risikoen
for vildledning af forbrugerne, selv om den eksisterende EU-lovgivning, hvis
den håndhæves korrekt, gør det muligt at iværksætte foranstaltninger mod
praksis, som kan vildlede forbrugerne. –
En ny mærkning kunne skabe merværdi for produkter
fra lokalt landbrug, hvis den rakte ud over direkte salg, og hvis
medlemsstaterne sikrede, at den blev integreret i eller koblet sammen med andre
foranstaltninger. I denne rapport har Kommissionen givet faktuelle
oplysninger for at tilskynde til en debat om, hvorvidt der bør overvejes en ny
EU-mærkning, og om de bredere spørgsmål vedrørende lokalt landbrug og direkte
salg. I bilaget til denne rapport findes en række spørgsmål, der kan danne
grundlag for denne debat. Kommissionen opfordrer Europa-Parlamentet og Rådet
til at drøfte rapporten og tilkendegive deres synspunkter. [1] Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.
1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og
fødevarer (EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1). [2] Europa-Parlamentets beslutning af 7. september 2010 om
rimelige indkomster for landbrugere: En bedre fungerende fødevareforsyningskæde
i Europa, P7_TA(2010)0302. [3] Europa-Parlamentets beslutning af 8. juli 2010 om
fremtiden for den fælles landbrugspolitik efter 2013, P7_TA(2010)0286. [4] Regionsudvalgets udtalelse om "lokale
fødevaresystemer" (perspektivudtalelse), 2011/C 104/01. [5] Den fælles landbrugspolitik på vej mod 2020:
Morgendagens udfordringer: fødevarer, naturressourcer og landområder, KOM(2010)
672 endelig. [6] Knefsey, M., Schmutz, U., Venn, L., Balint, B.,
Trenchard, E.: Short Food Supply Chains and Local Food Systems in the EU. A
State of Play of their Socio-Economic Characteristics. Den Europæiske Union,
2013. [7] http://ec.europa.eu/agriculture/quality/reports/index_en.htm. [8] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/statistics_explained/index.php/Farm_structure_survey_2007 [9] Local Government Regulation, Buying food with
geographical descriptions – How "local" is "local"?, 2011. [10] Les chiffres de la consommation responsable, édition 2010,
findes på: http://www.mescoursespourlaplanete.com/medias/pdf/RapportwebVF-2010.pdf [11] IMPACT-projekt: The socio-economic impact of rural
development policies: realities and potentials (CT-4288), fjerde
FAIR-rammeprogram, 2002. De involverede medlemsstater er
Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Irland, Tyskland, Italien, Spanien og
Frankrig. [12] EU Rural Review nr. 12 (2012), s. 11-12. [13] Denne model bruges til at undersøge virkningen på
menneskelig kapital, økonomisk kapital, fysisk kapital, social kapital og
naturkapital. [14] FAO Policy Brief, 2011: The case for energy-smart food
systems, 2011, findes på: http://www.fao.org/docrep/014/i2456e/i2456e00.pdf. [15] Jones, A.: An environmental assessment of Food Supply
Chains: a case study on dessert apples, i: Environmental Management, vol. 30,
nr. 4 (2002), s. 560-576. [16] Saunders, S.; Barber, A.; Taylor, G.: Food miles –
Comparative energy/emissions performance of New Zealand’s agriculture industry,
Research Report, 2006 (285). [17] Aranda, A.; Scarpellini, S.; Zabalza, I.; Valero
Capelli, A.: An analysis of the present food's transport model based on a case
study carried out in Spain. 6th International Conference on LCA in the Agrifood
sector, Zurich, 2008, s. 12-14. [18] Sundkvist,
A., Jansson A., Larsson, P.: Strengths and limitations of localizing food
production as a sustainability building strategy — an analysis of bread
production on the island of Gotland, Sweden, i: Ecological Economics, 37
(2001), s. 217-227. [19] Coley, D., Howard, M., Winter, M.: Local food, food miles and
carbon emissions: a comparison of farm shop and mass distribution approaches,
i: Food Policy, vol. 34 (2009), s. 150-155. [20] Hall, K. D., Guo, J., Dore, M., Chow, C. C.: The progressive
increase of food waste in America and its environmental impact, i: PLoS ONE,
vol. 4, nr. 11 (2009). [21] Gustavsson, J., Cederberg, C., Sonesson, U.: Global food losses and
food waste. Extent, causes and prevention, FAO, 2011. [22] Hall, K. D., Guo, J., Dore, M., Chow, C. C.: The
progressive increase of food waste in America and its environmental impact, i:
PLoS ONE, vol. 4, nr. 11 (2009). [23] Parfitt,
J., Macnaughton, S. Food waste within food supply chains: quantification and
potential for change to 2050, i: Philosophical Transactions of the Royal
Society: Biology, 365 (2010), s. 3065-3081. [24] EU-Kommissionen: Preparatory study on food waste across
the EU 27, 2010, findes på: http://ec.europa.eu/environment/eussd/pdf/bio_foodwaste_report.pdf [25] Særlig Eurobarometerundersøgelse: Europæiske holdninger
til fødevaresikkerhed, fødevarekvalitet og miljø, 389, 2012 [26] Særlig Eurobarometerundersøgelse: Forbrugerindflydelse,
342, 2011. [27] http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/mms_follow-up_study_2012_en.pdf [28] Der blev nedsat en arbejdsgruppe under Den Rådgivende
Gruppe for Kvalitet i Landbrugsproduktionen. [29] Agricultural product quality policy: Impact assessment
Annex A(II): Marketing standards, 2009, findes på: http://ec.europa.eu/agriculture/quality/policy/com2009_234/ia_annex_a2_en.pdf BILAG Forslag, der skal tages op i forbindelse med
drøftelserne af rapporten fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om
det hensigtsmæssige i en mærkningsordning for lokalt landbrug og direkte salg: –
Nogle af de eksisterende instrumenter på EU-plan
med det formål at støtte lokalt landbrug og direkte salg synes ikke at være
blevet gennemført på en konsekvent måde. Er disse instrumenter stadig
relevante? –
Interessenter har identificeret bestemte EU-regler
– f.eks. regler om hygiejne eller offentlige indkøb – som efter deres mening
forhindrer udviklingen i det lokale landbrug. Kommissionen mener, at
EU-lovgivningen allerede giver fleksibilitet, men at den ikke anvendes fuldt
ud. Deler Europa-Parlamentet og Rådet Kommissionens synspunkt? Er der behov for
mere konkrete specifikationer på EU-plan for regler vedrørende produktion i
lille målestok? –
Der findes adskillige mærkningsordninger på
nationalt/regionalt plan med henblik på at støtte lokalt landbrug. Vil en
særlig EU-ordning kunne give merværdi for landbrugerne og samtidig forsyne
forbrugerne med oplysninger, hvilket kunne bidrage til at reducere omfanget af
vildledende forbrugeroplysninger? Bør en sådan mærkningsordning omfatte et
symbol/logo? –
Eftersom der uvægerligt vil være omkostninger
forbundet med anvendelsen af en mærkningsordning, er spørgsmålet, hvordan der
udvikles en EU-ordning, som er ukompliceret for landbrugerne samtidig med, at
den giver forbrugerne de fornødne garantier?