EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52009XG1215(01)
Updated European Union Guidelines on promoting compliance with international humanitarian law (IHL)
Den Europæiske Unions ajourførte retningslinjer for fremme af overholdelsen af den humanitære folkeret
Den Europæiske Unions ajourførte retningslinjer for fremme af overholdelsen af den humanitære folkeret
EUT C 303 af 15.12.2009, p. 12–17
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
15.12.2009 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 303/12 |
Den Europæiske Unions ajourførte retningslinjer for fremme af overholdelsen af den humanitære folkeret
2009/C 303/06
I. FORMÅL
1. |
Formålet med disse retningslinjer er at tilvejebringe operationelle værktøjer for Den Europæiske Union og dens institutioner og organer til fremme af overholdelsen af den humanitære folkeret. Retningslinjerne er med til at understrege, at Den Europæiske Union er besluttet på at fremme denne overholdelse på en synlig og konsekvent måde. Retningslinjerne er rettet til alle aktører inden for EU's rammer, for så vidt de rejste spørgsmål ligger inden for deres respektive ansvarsområder og beføjelser. De supplerer retningslinjer og fælles holdninger, der allerede er vedtaget inden for EU i forbindelse med spørgsmål om menneskerettigheder, tortur og beskyttelse af civile (1). |
2. |
Disse retningslinjer er i overensstemmelse med EU's og dets medlemsstaters tilsagn vedrørende den humanitære folkeret og har til formål at tage spørgsmålet op om, hvorvidt tredjelande og, når det er relevant, ikke-statslige aktører, der opererer i tredjelande, overholder den humanitære folkeret. Selv om samme tilsagn gælder foranstaltninger truffet af EU og dets medlemsstater for at sikre, at de i deres egen adfærd, herunder deres egne styrker, overholder den humanitære folkeret, er sådanne foranstaltninger ikke omfattet af disse retningslinjer (2). |
II. DEN HUMANITÆRE FOLKERET
Indledning
3. |
Den Europæiske Union er grundlagt på principperne om frihed, demokrati, overholdelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og retsstatsprincippet. Dette omfatter målet om at fremme overholdelsen af den humanitære folkeret. |
4. |
Den humanitære folkeret — også kendt som folkeretlige regler, der finder anvendelse under væbnede konflikter eller regler for krig — skal afbøde virkningerne af væbnede konflikter ved at beskytte dem, der ikke eller ikke længere deltager i konflikten, og ved at fastsætte regler for krigsførelsens midler og metoder. |
5. |
Stater er forpligtet til at overholde den humanitære folkerets regler, som de er bundet af ved traktater, eller som udgør en del af den folkeretlige sædvaneret. Reglerne kan også finde anvendelse på ikke-statslige aktører. Overholdelsen af reglerne er et spørgsmål af international interesse. Endvidere gør lidelser og ødelæggelser forårsaget af overtrædelser af den humanitære folkeret det sværere at finde løsninger efter en konflikt. Der er derfor en politisk såvel som en humanitær interesse i at forbedre overholdelsen af den humanitære folkeret på verdensplan. |
Den humanitære folkerets udvikling og kilder
6. |
Den humanitære folkerets regler har udviklet sig på baggrund af en afvejning af militær nødvendighed og humanitære hensyn. Den humanitære folkeret omfatter regler, der tilstræber at beskytte personer, der ikke eller ikke længere deltager direkte i fjendtlighederne — f.eks. civile, krigsfanger og andre tilbageholdte, sårede og syge — samt at begrænse krigsførelsens midler og metoder — herunder taktik og våben — for at undgå unødige lidelser og ødelæggelser. |
7. |
Som det gælder for andre dele af folkeretten, har den humanitære folkeret to hovedkilder: internationale konventioner (traktater) og folkeretlig sædvaneret. Den folkeretlige sædvaneret udgøres af staternes praksis, som de accepterer som bindende. Retlige afgørelser og fremtrædende juristers skrifter er subsidiære måder at fastlægge loven på. |
8. |
De vigtigste humanitære folkeretlige konventioner er anført i bilaget til disse retningslinjer. De vigtigste er Haagforskrifterne fra 1907, de fire Genèvekonventioner fra 1949 og deres tillægsprotokoller fra 1977. Haagforskrifterne og de fleste af bestemmelserne i Genèvekonventionerne og tillægsprotokollerne fra 1977 anerkendes generelt som sædvaneret. |
Anvendelsesområde
9. |
Den humanitære folkeret finder anvendelse på alle væbnede konflikter, både internationale og ikke-internationale, og uanset konfliktens oprindelse. Den finder også anvendelse på besættelsessituationer, der skyldes en væbnet konflikt. Forskellige retsforskrifter gælder for internationale væbnede konflikter, der er mellem stater, og ikke-internationale (eller interne) væbnede konflikter, der finder sted i en og samme stat. |
10. |
Hvorvidt en situation udvikler sig til en væbnet konflikt, og om det er en international eller en ikke-international væbnet konflikt, er spørgsmål, der omfatter både fakta og jura, og hvis besvarelse afhænger af en række faktorer. Der skal altid søges relevant juridisk rådgivning sammen med tilstrækkelig information om den særlige kontekst, når det skal fastslås, om en situation har udviklet sig til en væbnet konflikt, og dermed om den humanitære folkeret finder anvendelse. |
11. |
Traktatbestemmelserne om internationale væbnede konflikter er mere detaljerede og omfattende. Ikke-internationale væbnede konflikter er underlagt bestemmelserne i artikel 3 i Genèvekonventionerne og, hvor den pågældende stat er part deri, i tillægsprotokol II fra 1977. Den folkeretlige sædvanerets regler finder anvendelse på både internationale og interne væbnede konflikter, men igen er der forskelle på de to tilfælde. |
Internationale menneskerettighedslove og den humanitære folkeret
12. |
Det er vigtigt at skelne mellem internationale menneskerettighedslove og den humanitære folkeret. De er forskellige lovgivninger, og mens de begge primært tager sigte på at beskytte enkeltpersoner, er der store forskelle mellem dem. Navnlig finder den humanitære folkeret anvendelse i tilfælde af væbnet konflikt og besættelse. Omvendt finder menneskerettighedslovene anvendelse på enhver, der hører under den berørte stats jurisdiktion, både i fredstid og i tilfælde af væbnet konflikt. De to regelsæt kan derfor, selv om de er forskellige, begge finde anvendelse på en given situation, og det er derfor undertiden nødvendigt at tage hensyn til forbindelsen mellem dem. Disse retningslinjer vedrører imidlertid ikke menneskerettighedslovene. |
Individuelt ansvar
13. |
Visse alvorlige overtrædelser af den humanitære folkeret defineres som krigsforbrydelser. Krigsforbrydelser kan optræde under samme omstændigheder som folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden, men sidstnævnte er ulig krigsforbrydelser ikke forbundet med forekomsten af en væbnet konflikt. |
14. |
Enkeltpersoner har et personligt ansvar for krigsforbrydelser. Stater skal i overensstemmelse med deres nationale lovgivning sikre, at formodede gerningsmænd stilles for deres egne nationale domstole eller overdrages til retsforfølgelse ved domstole i en anden stat eller en international krigsforbryderdomstol som Den Internationale Straffedomstol (3). |
III. OPERATIONELLE RETNINGSLINJER
A. RAPPORTERING, VURDERING OG ANBEFALINGER AF FORANSTALTNINGER
15. |
Foranstaltningerne under denne overskrift omfatter:
|
B. AKTIONSMIDLER, DER ER TIL RÅDIGHED FOR EU I FORBINDELSERNE MED TREDJELANDE
16. |
EU har adskillige aktionsmidler til sin rådighed. Disse omfatter, men er ikke begrænset til følgende:
|
(1) Jf. Den Europæiske Unions retningslinjer for dialoger om menneskerettigheder (godkendt af Rådet den 13. december 2001 og ajourført den 19. januar 2009), retningslinjerne for en EU-politik over for tredjelande med hensyn til tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf (godkendt af Rådet den 9. april 2001 og ajourført den 29. april 2008), EU's retningslinjer om børn i væbnede konflikter (godkendt af Rådet den 8. december 2003 og ajourført den 17. juni 2008), EU-retningslinjer for fremme og beskyttelse af børns rettigheder (godkendt af Rådet den 10. december 2007), retningslinjer vedrørende vold mod kvinder og piger og bekæmpelse af alle former for diskrimination mod dem (godkendt af Rådet den 8. december 2008) og Rådets fælles holdning 2003/444/FUSP af 16. juni 2003 vedrørende Den Internationale Straffedomstol (EUT L 150 af 18.6.2003, s. 67).
(2) Alle EU-medlemsstater er parter i Genèvekonventionerne og deres tillægsprotokoller og dermed underlagt forpligtelsen til at følge reglerne heri.
(3) Jf. EU's fælles holdning vedrørende Den Internationale Straffedomstol (2003/444/FUSP) og EU's handlingsplan om ICC. Se endvidere Rådets afgørelse af 13. juni 2002 (2002/494/RIA) om oprettelse af et europæisk net af kontaktpunkter vedrørende personer, som er ansvarlige for folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser; rammeafgørelse (2002/584/RIA) om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne; afgørelse af 8. maj 2003 (2003/335/RIA) om efterforskning og strafforfølgning af folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser, Rådets afgørelse 2006/313/FUSP af 10. april 2006 om indgåelse af aftalen mellem Den Internationale Straffedomstol og Den Europæiske Union om samarbejde og bistand (EUT L 115 af 28.4.2006, s. 49).
(4) Jf. aftalen om samarbejde og bistand mellem Den Europæiske Union og Den Internationale Straffedomstol, jf. fodnote 3 ovenfor.
(5) Rådets fælles holdning 2008/944/FUSP af 8. december 2008 om fælles regler for kontrol med eksport af militærteknologi og -udstyr (EUT L 335 af 13.12.2008, s. 99). Denne fælles holdning erstatter Den Europæiske Unions adfærdskodeks for våbeneksport, der blev vedtaget af Rådet den 8. juni 1998.
BILAG
VIGTIGSTE JURIDISKE INSTRUMENTER VEDRØRENDE HUMANITÆR FOLKERET OG ANDRE RELEVANTE JURIDISKE INSTRUMENTER
— |
Haagerkonventionen (IV) af 1907 om regler og vedtægter for krig til lands |
— |
Bilag til konventionen: forskrifter for overholdelse af regler og vedtægter for krig til lands |
— |
Protokol af 1925 mod anvendelse til krigsbrug af kvælende, giftige eller lignende gasarter samt bakteriologiske krigsmidler |
— |
Genèvekonventionen (I) af 1949 til forbedring af såredes og syges vilkår i de væbnede styrker i felten |
— |
Genèvekonventionen (II) af 1949 til forbedring af såredes, syges og skibbrudnes vilkår i de væbnede styrker på søen |
— |
Genèvekonventionen (III) af 1949 om behandling af krigsfanger |
— |
Genèvekonventionen (IV) af 1949 om beskyttelse af civile personer i krigstid |
— |
Tillægsprotokol I af 1977 til Genèvekonventionerne af 12. august 1949 vedrørende beskyttelsen af ofre i internationale væbnede konflikter |
— |
Tillægsprotokol II af 1977 til Genèvekonventionerne af 12. august 1949 vedrørende beskyttelsen af ofre i ikke-internationale væbnede konflikter |
— |
Haagerkonventionen af 1954 om beskyttelse af kulturværdier i tilfælde af væbnet konflikt |
— |
Gennemførelsesforskrifter til konventionen om beskyttelse af kulturværdier i tilfælde af væbnet konflikt |
— |
Første protokol af 1954 til Haagerkonventionen om beskyttelse af kulturværdier i tilfælde af væbnet konflikt |
— |
Anden protokol af 1999 til Haagerkonventionen om beskyttelse af kulturværdier i tilfælde af væbnet konflikt |
— |
Konvention af 1972 om forbud mod udvikling, fremstilling og oplagring af bakteriologiske (biologiske) våben og toksinvåben samt om disse våbens tilintetgørelse |
— |
FN's konvention af 1980 om forbud mod eller begrænsninger i anvendelsen af visse konventionelle våben, som må anses for at være unødigt skadevoldende eller for at ramme i flæng |
— |
Protokol I af 1980 vedrørende ikke-påviselige sprængstykker |
— |
Protokol II af 1980 vedrørende forbud mod eller begrænsninger i anvendelsen af miner, lureminer og andre mekanismer |
— |
Ændret protokol II af 1996 vedrørende forbud mod eller begrænsninger i anvendelsen af miner, lureminer og andre mekanismer |
— |
Protokol III af 1980 vedrørende forbud mod eller begrænsninger i anvendelsen af brandvåben |
— |
Protokol IV af 1995 om blindende laservåben |
— |
Protokol V af 2003 vedrørende eksplosive krigsefterladenskaber |
— |
Konvention af 1993 om forbud mod udvikling, fremstilling, oplagring og anvendelse af kemiske våben og sådanne våbens tilintetgørelse |
— |
Ottawakonventionen af 1997 om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion |
— |
Statut for Det Internationale Tribunal vedrørende retsforfølgning af personer, der er ansvarlige for alvorlige brud på international humanitær ret begået inden for det tidligere Jugoslaviens territorium siden 1991 (1993) |
— |
Statut for Det Internationale Tribunal til Pådømmelse af Folkedrab og Andre Alvorlige Overtrædelser af International Humanitær Ret Begået i Rwanda og af Rwandiske Statsborgere i Rwandas Nabolande mellem den 1. januar 1994 og den 31. december 1994 (1994) |
— |
Romstatutten for Den Internationale Straffedomstol (1998) |
— |
Tillægsprotokol til Genèvekonventionerne af 12. august 1949 om vedtagelse af et yderligere kendemærke (protokol III) (2005) |
— |
Konvention om klyngeammunition (2008). |