25.4.2022 |
CS |
Úřední věstník Evropské unie |
C 171/11 |
Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. března 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Midden-Nederland – Nizozemsko) – ZK, jako nástupce JM, insolvenční správce společnosti BMA Nederland BV v. BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG
(Věc C-498/20) (1)
(„Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v občanských věcech - Nařízení (EU) č. 1215/2012 - Článek 7 bod 2 - Zvláštní příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti - Žaloba podaná správcem podstaty proti třetí osobě v zájmu věřitelů - Místo, kde došlo ke škodné události - Článek 8 bod 2 - Návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník podaný zástupcem kolektivních zájmů - Nařízení (ES) č. 864/2007 - Působnost - Obecné pravidlo“)
(2022/C 171/14)
Jednací jazyk: nizozemština
Předkládající soud
Rechtbank Midden-Nederland
Účastníci původního řízení
Žalobce: ZK, jako nástupce JM, insolvenční správce společnosti BMA Nederland BV
Žalovaná: BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG
za přítomnosti: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland
Výrok
1) |
Článek 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že soud místa usazení společnosti, jejíž dluhy se staly nedobytnými, protože hlavní mateřská společnost uvedené společnosti porušila svoji povinnost řádné péče vůči věřitelům uvedené společnosti, je příslušný rozhodovat o hromadné žalobě na náhradu škody, která spadá do oblasti deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti, kterou podal insolvenční správce uvedené společnosti v rámci jeho zákonem stanovené povinnosti likvidace majetkové podstaty, na účet, ale nikoli jménem všech věřitelů |
2) |
Odpověď na první předběžnou otázku není odlišná, pokud se přihlédne ke skutečnosti, že ve věci v původním řízení jedná nadace za účelem ochrany kolektivních zájmů věřitelů a žaloba podaná za tímto účelem nezohledňuje individuální okolnosti věřitelů. |
3) |
Článek 8 bod 2 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud soud, k němuž byla podána původní žaloba, přehodnotí své rozhodnutí prohlásit se za příslušný k rozhodnutí o této žalobě, ztrácí tento soud ze zákona rovněž svou příslušnost k rozhodování o návrzích podaných vedlejším účastníkem. |
4) |
Článek 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy („Řím II“) musí být vykládán v tom smyslu, že rozhodným právem pro povinnost nahradit škodu na základě povinnosti řádné péče hlavní mateřské společnosti společnosti v úpadku je v zásadě právo země, kde je tato posledně uvedená společnost usazena, třebaže předchozí existence dohody o financování mezi těmito dvěma společnostmi obsahující doložku o volbě příslušného soudu, je okolnost, která může založit zjevně užší spojení s jinou zemí ve smyslu odstavce 3 uvedeného článku. |