1.6.2013 |
CS |
Úřední věstník Evropské unie |
C 156/18 |
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 22. února 2013 — Luigi D’Aniello a další v. Poste Italiane SpA
(Věc C-89/13)
2013/C 156/29
Jednací jazyk: italština
Předkládající soud
Tribunale di Napoli
Účastníci původního řízení
Žalobci: Luigi D'Aniello a další
Žalovaná: Poste Italiane SpA
Předběžné otázky
1) |
Je ustanovení vnitrostátního práva, které při použití směrnice 1999/70/ES (1) stanoví v případě protiprávního přerušení plnění pracovní smlouvy neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy jiné a podstatně mírnější hospodářské důsledky, než v případě protiprávního přerušení plnění smlouvy podle občanského práva neplatnou klauzulí o ukončení smlouvy, v rozporu se zásadou rovnocennosti? |
2) |
Je v souladu s evropským právním řádem, že v rámci jeho použití zvýhodňují účinky sankce zneužívajícího zaměstnavatele v neprospěch zneužívaného zaměstnance tak, že doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší? |
3) |
Je v rámci použití evropského právního řádu na základě článku 51 Listiny z Nice v souladu s článkem 47 Listiny (základních práv) a článkem 6 EÚLP, aby doba trvání soudního řízení, a to i doba standardní, přímo poškozovala pracovníka ve prospěch zaměstnavatele a aby se restituční účinek řízení úměrně snížil s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší? |
4) |
Jsou vzhledem k vysvětlením podle čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (2) a čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54/ES (3) v pojmu pracovní podmínky podle ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES zahrnuty také důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru? |
5) |
V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je možné různé důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru na dobu neurčitou a na dobu určitou běžně stanovené ve vnitrostátním právním řádu odůvodnit na základě ustanovení 4? |
6) |
Mají být obecné zásady platného práva Společenství, jako jsou zásady právní jistoty, ochrany legitimního očekávání, rovnosti procesněprávních prostředků obrany, účinné soudní ochrany, práva na projednání věci nezávislým soudem a obecněji na spravedlivý proces, zaručené v čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (ve znění článku 1.8 Lisabonské smlouvy a na který odkazuje článek 46 Smlouvy o Evropské unii) — ve spojení s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 a s články 46, 47 a čl. 52 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000, jak byly převzaty Lisabonskou smlouvou — vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby italský stát po uplynutí delší doby (9 let) přijal ustanovení (tedy odst. 7 čl. 32 zákona č. 183/10, jak vyplývá z výkladového ustanovení v čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/12), které mění důsledky probíhajících řízení tak, že přímo poškozuje zaměstnance ve prospěch zaměstnavatele a že se restituční účinek řízení úměrně sníží s narůstající délkou řízení, až se téměř zruší? |
7) |
Pokud Soudní dvůr nepřizná uvedeným zásadám význam základních zásad právního řádu Evropské unie pro účely jejich horizontálního a všeobecného použití, a tedy neshledá rozpor ustanovení, jakým je čl. 32 odst. 5 až 7 zákona č. 183/10 (jak je vykládán čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/2012), s povinnostmi podle směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice, má se taková společnost, jako je žalovaná, považovat za státní orgán pro účely přímého vertikálního vzestupného použití evropského práva, a především ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES a Listiny z Nice? |
8) |
Pokud Soudní dvůr EU odpoví na otázky č. 1, 2, 3 nebo 4 kladně, umožňuje zásada loajální spolupráce jakožto základní zásada Evropské unie nepoužít výkladové ustanovení, jako je čl. 1 odst. 13 zákona č. 92/12, jež znemožňuje dodržení zásad vyplývajících z odpovědí na otázky č. 1 až 4? |
(1) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.
(2) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, Úř. věst. L 303, Zvl. vyd. 05/04, s. 79.
(3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění), Úř. věst. L 204, s. 23.