SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Rámcová směrnice o vodě a směrnice o povodních: Opatření k dosažení „dobrého stavu“ vod EU a snížení povodňových rizik /* COM/2015/0120 final */
1.
Úvod Za účelem provádění
rámcové směrnice o vodě z roku 2000[1] je nutné, aby členské státy
přijaly řadu nákladově efektivních opatření, a to
transparentním způsobem umožňujícím zapojení. Členské státy musí
shrnout tato opatření (zahrnutá v jejich programech opatření) ve
svých plánech povodí, které jsou aktualizovány každých šest let. Komise
zveřejnila v roce 2012 své posouzení plánů povodí, které byly
v té době k dispozici[2]. Účinné hospodaření
s vodou, jak vyžaduje rámcová směrnice o vodě, pomáhá
členským státům připravit se na extrémní meteorologické jevy,
které jsou v důsledku změny klimatu stále častější a
způsobují obrovské škody[3]. Za
účelem doplnění rámcové směrnice o vodě byla v roce 2007
přijata směrnice o povodních, která požaduje, aby členské
státy posoudily a zmapovaly rizika a nebezpečí povodní a řídily
je prostřednictvím vypracování plánů pro zvládání povodňových
rizik[4]. Provádění obou
směrnic dosáhlo zásadního stádia. Toto sdělení předkládá
hodnocení dosud dosaženého pokroku, přičemž je zohledněna
skutečnost, že uvedené dvě směrnice jsou propojené a jejich
provádění by mělo být koordinováno. Hodnocení je založeno na prvních
zprávách o konkrétních opatřeních přijatých členskými státy
za účelem provádění opatření, která jsou shrnuta v jejich
plánech povodí. Vychází z posouzení plánů povodí ze strany Komise[5], jež byly k dispozici v roce 2012,
a splňuje požadavky čl. 18 odst. 4 rámcové směrnice
o vodě, podle nějž je Komise povinna zveřejnit v roce
2015 dílčí zprávu o provádění programů opatření členskými
státy. Posouzení programů
opatření členských států ze strany Komise a předběžné
vyhodnocení povodňových rizik jsou základem doporučení uvedených
na konci tohoto dokumentu. Uvádějí se zde s ohledem na druhé plány
povodí a první plány pro zvládání povodňových rizik, které mají
členské státy přijmout do konce roku 2015 a které jsou
v současné době předmětem veřejných konzultací. K tomuto sdělení je
připojeno sedm pracovních dokumentů útvarů Komise. Dvě z
nich zahrnují podrobnější posouzení pokroku, kterého bylo dosud dosaženo
při provádění rámcové směrnice o vodě a směrnice
o povodních[6].
Zbývajících pět obsahuje posouzení plánů povodí Belgie, Řecka,
Španělska, Portugalska a Chorvatska[7],
které v roce 2012 ještě nebyly přijaty. 2.
Využití příležitostí vodní politiky EU Rámcová směrnice
o vodě a ostatní směrnice týkající se vody[8] přispěly ke zlepšení ochrany
vod v EU. Obecně lze říci, že Evropané mohou bezpečně
pít vodu z kohoutku a koupat se v tisícovkách přímořských
oblastí, řek i jezer v celé EU. Znečištění z komunálních,
průmyslových a zemědělských zdrojů je regulováno. Kontrola efektivity politiky
EU na ochranu sladké vody[9] z roku
2012 potvrdila, že stávající rámec vodní politiky řeší problémy,
kterým čelí evropské sladké vody. V důsledku toho, že po celá desetiletí
docházelo k znečišťování a přetrvávalo neúčinné
řízení, musíme však ještě vyvinout značné úsilí, než bude
kvalita všech vod v EU dostatečná: v plánu na ochranu vodních zdrojů
Evropy[10], který
Komise vypracovala v roce 2012, je uvedeno, že přibližně polovina
povrchových vod v EU pravděpodobně v roce 2015 nedosáhne dobrého
ekologického stavu. Navíc nedostatky při monitorování chemického stavu
povrchových vod byly tak významné, že v roce 2012 byl status více než
40 % vodních útvarů neznámý a nebylo možné určit referenční
stav. V případě podzemní vody vypadá situace lépe, avšak v
některých povodích přetrvávají stále vážné problémy[11]. Jak je uvedeno v odpovědi
na první evropskou občanskou iniciativu týkající se lidského práva na
vodu[12], Komise
posílí provádění svých právních předpisů týkajících se vody,
přičemž bude vycházet ze závazků představených v 7.
akčním programu pro životní prostředí a v plánu na ochranu
vodních zdrojů. V plánu na ochranu vodních zdrojů je navržena široká
škála prováděcích nástrojů, které byly začleněny do
pracovního programu na období 2013–2015 pro společnou strategii
provádění rámcové směrnice o vodě[13]. Komise dále od roku 2012 posiluje
svůj dialog s členskými státy a uspořádala rozsáhlá dvoustranná
setkání, aby s nimi projednala své hodnocení jejich plánů povodí
a dohodla se na konkrétních opatřeních ke zlepšení
provádění. Společná strategie
provádění a dvoustranné procesy pomohly členským státům
vyjasnit požadavky rámcové směrnice o vodě, vytvořit nové
prováděcí nástroje a navrhnout řešení založená na základě
předchozích zkušeností. Pokud je členské státy úspěšně
začlení do aktualizovaných plánů povodí pro rok 2015 a provedou je,
neměla by být další opatření na prosazování potřebná[14]. Komise však bude nadále postihovat
porušování předpisů v prioritních oblastech[15], kde se výše uvedené prostředky ukáží
při zlepšování provádění jako neúčinné. Vodní politika EU také
umožnila EU vytvořit dynamické vodohospodářské odvětví na
světové špičkové úrovni, ve kterém působí 9000 aktivních malých
a středních podniků[16]
a které poskytuje téměř 500 000 pracovních míst
na plný úvazek[17].
Představuje tedy mnohem více než pouhou reakci na naléhavou potřebu v
oblasti životního prostředí: je stavebním kamenem EU pro podnícení
„zeleného a modrého růstu“ a lepší využívání zdrojů.
Například technologie pro hospodárnější nakládaní s vodou jsou jádrem
ekologické inovace a Komise v roce 2012 zahájila evropské inovační
partnerství v oblasti hospodaření s vodou[18] s cílem usnadnit rozvoj inovativních
řešení, která mají potenciál přispět k udržitelnému
hospodářskému oživení a zároveň k přizpůsobení se
změně klimatu. 3.
Posouzení programů opatření podle rámcové
směrnice o vodě ze strany Komise Programy opatření
sestávají z povinných základních opatření, včetně těch,
která byla přijata podle řady směrnic, které předcházely
rámcové směrnici o vodě a jiným specifickým směrnicím
o vodě, např. kontroly odběrů vody, vypouštění,
difúzního znečištění nebo fyzických změn vodních útvarů.
Kromě toho se od členských států vyžaduje, aby v případě
potřeby přijaly doplňující opatření v zájmu dosažení
cílů v oblasti životního prostředí. Obrázek
č. 1. Zjednodušené schéma postupu pro určování
a odstraňování nedostatků mezi situací při zachování statu
quo a cílem dosáhnout do roku 2015 dobrého stavu vody. Z posouzení provedeného
Komisí vyplývá, že mnohé členské státy plánují svá opatření
na základě toho, „co je již zavedené a/nebo co se již
připravuje“ a „co je proveditelné“, aniž by vzaly v úvahu
současný stav vodních útvarů a vlivy zjištěné v plánech
povodí, které brání dosažení „dobrého stavu“. Místo navrhování
nejvhodnějších a nákladově nejefektivnějších opatření
k zajištění toho, že jejich vody dosáhnou „dobrého stavu“, čímž se
odstraní přetrvávající rozdíly ve výsledcích, mnohé členské státy
často pouze odhadovaly, do jaké míry stávající opatření
přispějí k dosažení environmentálních cílů rámcové
směrnice o vodě. Výsledkem je příliš široké
uplatňování výjimek bez náležitého odůvodnění.
Ve většině případů, kdy se uplatňují výjimky a
kdy je dosažení „dobrého stavu“ odloženo, není jasné, zda jsou přijímána
opatření k dosažení cíle, jak je požadováno v uvedené
směrnici. Cíle rámcové směrnice
o vodě v oblasti životního prostředí jsou kvantifikované
a jsou navázány na jasný časový harmonogram. Přístup
přijatý mnoha členskými státy – „postupovat správným směrem“
založený (převážně) na scénáři bez opatření – zjevně
není u většiny vodních útvarů dostačující pro dosažení cílů
v oblasti životního prostředí. 3.1.
Znečištění
vod způsobené zemědělstvím, průmyslem a domácnostmi Snížení znečištění
za účelem splnění cílů rámcové směrnice o vodě
vyžaduje, aby bylo nejdříve řádně provedeno několik dalších
směrnic a nařízení. Patří sem směrnice o čištění
městských odpadních vod, směrnice o dusičnanech,
směrnice o udržitelném používání pesticidů a směrnice
o průmyslových emisích, které hrají klíčovou úlohu při
řešení znečištění z bodových a rozptýlených zdrojů,
které by se tudíž měly brát v úvahu v rámci plánů povodí a
programů opatření. V odvětví
zemědělství poslední zpráva týkající se směrnice
o dusičnanech[19]
poukazuje na mírné zlepšení znečištění podzemních vod
dusičnany a současně zdůrazňuje potřebu dalších
kroků k omezení a zabránění znečištění. To
potvrzuje analýza programů opatření, které poskytly členské
státy. Navzdory skutečnosti, že 63 % oblastí povodí nahlásilo,
že provádění směrnice o dusičnanech nestačí
k řešení problému difúzního znečištění na úroveň
potřebnou k zajištění cílů rámcové směrnice
o vodě, nebyla přijata nezbytná opatření k řešení
zbývajících nedostatků. Difúzní znečištění významně
postihuje[20]
90 % oblastí povodí, 50 % útvarů povrchových vod
a 33 % útvarů podzemních vod v celé EU. Hlavním zdrojem
difúzního znečištění je odvětví zemědělství. Navzdory
určitému pokroku ve vztahu ke klesající spotřebě
minerálních hnojiv[21]
existuje stále velké množství nedostatků v základních opatřeních
zavedených členskými státy za účelem řešení
zemědělských vlivů, včetně nedostatku opatření na
kontrolu emisí fosfátů a dusičnanů mimo zóny náchylné
k poškození dusičnany stanovené ve směrnici
o dusičnanech. Doplňující opatření, která byla oznámena v
odvětví zemědělství, jsou z velké míry dobrovolná,
včetně systémů poradenství a agroenvironmentálních opatření
společné zemědělské politiky (SZP), jako je extenzifikace
zemědělských podniků a ekologické zemědělství. Pokud jde o domácnosti,
provádění směrnice o čištění městských odpadních
vod je náročné, zejména z důvodu finančních aspektů a
aspektů plánování souvisejících s významnými investicemi
do infrastruktury kanalizační soustavy a čistících
zařízení. Provádění v EU-15[22]
pokročilo, přičemž několik členských států
dosahuje téměř plného souladu s předpisy.
Ve většině zemí EU-13 se však přechodná období sjednaná
ve smlouvách o přistoupení blíží svému konci a většina zemí
dosud zdaleka nedosahuje plného souladu s předpisy, a to
i navzdory značnému úsilí, které bylo za posledních deset let
vyvinuto. Hlavní výzvy pro EU-15 se týkají údržby a obnovy systému
sběru a čištění odpadních vod, zatímco novější
členské státy musí i nadále pokračovat ve svém úsilí
o vybudování minimální požadované infrastruktury. Jeden z hlavních
zdrojů znečištění v městských oblastech dále
představuje kanalizace pro odtok nadměrných srážek[23], což bude v nadcházejících letech vyžadovat
v EU významné investice. Za účelem zvýšení míry souladu s předpisy
byly členské státy vyzvány, aby v roce 2014 předložily podrobné
prováděcí programy, včetně plánování investic pro
infrastrukturu. Komise tyto programy v současné době analyzuje. Znečištění
způsobené průmyslovými činnostmi
může být u některých znečišťujících látek a vodních
útvarů mimořádně významné. Směrnice
o průmyslových emisích stanoví hlavní způsoby řešení tohoto
problému, zejména požadavek, aby provozovatelé průmyslových zařízení
používali „nejlepší dostupné techniky“ za účelem zajištění vysoké
úrovně ochrany životního prostředí jako celku (tj. kvalita vody,
ovzduší a půdy). Příslušné vnitrostátní orgány zajistí, aby
mezní hodnoty emisí v povoleních průmyslových emisí byly
v souladu s „nejlepšími dostupnými technikami“ a zohlední
příslušné cíle v oblasti vodního hospodářství. Ačkoli je tento
požadavek do určité míry dodržován, z programů opatření vyplývá,
že ne systematicky a pokud ano, nejsou o tom podávány zprávy[24]. Většina členských
států již začala pracovat na svých seznamech emisí prioritních
látek, jak požaduje směrnice o normách kvality životního
prostředí (SNEK). Při této práci a analýzách vlivů
a dopadů usilují o určení zdrojů znečištění. Mezi
členskými státy jsou značné rozdíly v podílu vodních útvarů, které
byly označeny jako znečištěné bodovými a difúzními zdroji.
Pokud jde o seznamy, většina členských států zatím neprovádí
kvantifikaci difuzních emisí, které pocházejí z různých zdrojů.
Existují také rozdíly v množství znečišťujících látek, které
členské státy určily jako znečišťující látky
představující na vnitrostátní úrovni problém[25]. Z toho vyplývá, že většina
opatření určených členskými státy ve vztahu k chemickému
znečištění je příliš obecná a vede spíše k nekvantifikovaným
výsledkům než k výsledkům zaměřeným na konkrétní látky nebo
zdroje. 3.2.
Používání příliš velkého množství vody:
nadměrný odběr Odběr vody
přesahující schopnost obnovy v přírodě velmi zatěžuje
povrchové a podzemní vody EU, zejména v důsledku zavlažování v zemích
Středozemí a Černého moře, ale také v důsledku
urbanizace a jiných ekonomických činnosti v různých
částech EU. Nadměrný odběr vody významně ovlivňuje
10 % útvarů povrchových vod a 20 % útvarů podzemních
vod. V rámcové směrnici o vodě se v případě již
existujícího nadměrného odběru vody v povodích řek, kde probíhá
intenzivní využívání vody, vyžaduje, aby členské státy zavedly
opatření, která obnoví dlouhodobou udržitelnost odběru, jako je
přezkum povolení nebo lepší prosazování předpisů. Z prvních
programů opatření však vyplynulo, že tento problém je řešen
nedostatečně, neboť v ovlivněných vodních útvarech jsou ve
značném rozsahu používány výjimky, často bez náležitého
odůvodnění. Z prvních plánů povodí
rovněž vyplynulo, že většina členských států
neřešila otázku potřeby vody v přírodě, což je jejich
povinnost, pokud mají být splněny cíle rámcové směrnice
o vodě v oblasti životního prostředí. Často vycházely pouze
z potřeby zachovat v letních obdobích pouze minimální toky, aniž by byly
vzaly v úvahu různé faktory[26], které
jsou rozhodující pro ekosystémy, aby prosperovaly a přinášely v plné
míře své výhody. To znamená, že provedená opatření
nezaručují u mnoha vodních útvarů ovlivněných značnými
odběry nebo regulacemi odtoku (např. pro účely zavlažování,
výroby vodní energie, zásobování pitnou vodou, plavby) dosažení „dobrého
stavu“. Současně však členské státy aktivně podporují
prohlubování obecného porozumění ekologickým tokům a tomu, jak je
lépe zohlednit při provádění rámcové směrnice o vodě.
Výsledkem jsou pokyny, které by členské státy měly začít
provádět v roce 2015[27].
Společná strategie pro provádění rámcové směrnice
o vodě také umožnila sdílet osvědčené postupy při
využívání vodní bilance, včetně potřeb v oblasti životního
prostředí za účelem zabezpečení udržitelného
přidělování vody [28], a
při používáni technologie dálkového průzkumu pro podporu inspekcí
a následné sledování nezákonných odběrů[29]. 3.3.
Změna toku a fyzického tvaru vodních
útvarů Změny toku
a fyzického tvaru („hydromorfologie“) vodních útvarů jsou mezi
hlavními faktory, které brání dosažení dobrého stavu vod, avšak první programy
opatření obecně nenavrhují dostatečná opatření pro
řešení této skutečnosti. Změny jsou nejčastěji
způsobeny rozvojem šedé infrastruktury, jako jsou např. kanály na
odvodňování půdy, přehrady za účelem zavlažování nebo
výroby vodní energie, vzdouvadla na ulehčení plavby, protipovodňové
valy nebo hráze, atd. Téměř všechny plány povodí obsahovaly
opatření pro nápravu této situace, avšak tato opatření jsou často
velmi obecná, chybí stanovení priorit a nejsou jasně navázána na stávající
vlivy nebo očekávané účinky. Navíc některé členské státy
nevypracovaly metody hodnocení stavu vod, které by zohledňovaly
hydromorfologické změny, což omezuje jejich schopnost řešit tuto
otázku efektivním způsobem. 4.
Vztah ke směrnici o povodních Obecně se uznává, že
velké části Evropy budou v důsledku změny klimatu čelit
nárůstu výskytu a četnosti povodní. V roce 2007 byl podle
směrnice o povodních vytvořen celoevropský rámec pro podporu členských
států při identifikaci, hodnocení a řešení povodňových
rizik. Jak tomu zpravidla je
při řízení rizik, směrnice o povodních je prováděna v
opakujících se cyklech. Na konci každého šestiletého cyklu budou
vypracovány plány pro zvládání povodňových rizik. První soubor plánů
má být dokončen do konce roku 2015 a měl by být koordinován
s plány povodí[30] podle
rámcové směrnice o vodě, aby bylo možné využít synergií mezi
nástroji. Opatření pro přirozené zadržování vody[31] jsou příkladem opatření, která
mohou posílením a zachováním přirozené schopnosti zvodnělých vrstev,
půd a ekosystémů zadržovat a uchovávat vodu přispět
současně k dosažení cílů podle rámcové směrnice o vodě
a směrnice o povodních. Opatření, jako je například opětovné
propojení záplavové oblastí s řekou, opětovné meandrování toků a
obnova mokřadů, mohou snížit či oddálit nejvyšší stupeň
záplavy a současně zlepšit kvalitu a dostupnost vody, zachovat
biotopy a zvýšit odolnost vůči změně klimatu. Prvním krokem v procesu
řízení rizik stanoveném ve směrnici o povodních byla příprava předběžného
vyhodnocení povodňových rizik do konce roku 2011 a určení oblastí s
potenciálně významnými povodňovými riziky, což členským
státům umožnilo zaměřit se na provádění v oblastech,
kde je toto riziko značné. Předběžná vyhodnocení vycházela z
velké části z dostupných informací o významných povodních v minulosti
a předpovědí potenciálních významných povodní v budoucnosti. Většina členských
států vypracovala nová předběžná vyhodnocení povodňových
rizik, avšak některé státy vycházely ze stávajících vyhodnocení nebo z
kombinace nových a stávajících vyhodnocení. Zdaleka nejčastěji
uváděným zdrojem záplav v EU jsou říční záplavy, následované
záplavami způsobenými dešťovou a mořskou vodou.
Nejčastěji hlášenými důsledky jsou důsledky pro
hospodářství, následované důsledky pro lidské zdraví[32]. Kritéria pro stanovení významných povodní
a metody pro kvantifikaci dopadů jsou různé
a v některých případech nejsou dostatečně
podrobné. Pouze třetina
členských států ve svých vyhodnoceních povodňových rizik
výslovně zohlednila dlouhodobý vývoj (klimatické
a sociálně-ekonomické změny). To je překvapivé, protože
ztráty v důsledku povodní v Evropě v posledních desetiletích
výrazně vzrůstají, především z důvodu sociálně-ekonomických
faktorů, jako je zvyšování objemu majetku v záplavových oblastech
a v důsledku měnícího se klimatu. Druhým krokem v rámci
procesu řízení rizik stanoveného ve směrnici o povodních bylo
vytvoření map povodňového nebezpečí a map povodňových rizik
pro oblasti určené jako oblasti s potenciálně významnými
povodňovými riziky do konce roku 2013. Komise v současnosti
posuzuje informace poskytnuté členskými státy[33]. I přes výše uvedené
nedostatky členské státy nyní poprvé současně přijímají
opatření na základě jednoho rámce, aby předcházely sociálním,
hospodářským a environmentálním škodám způsobeným
povodňovým rizikem nebo je snižovaly. Směrnice o povodních kromě
toho působí jako silná motivace, aby se členské státy kromě
ochrany zaměřily také na prevenci a zvyšování informovanosti[34]. Mapy povodňového nebezpečí a
mapy povodňových rizik by nyní měly subjektům a orgánům
odpovědným za rozhodování pomoci zaměřit se na opatření,
jejichž cílem je snížení povodňového nebezpečí způsobem, který
je účinný a udržitelný pro vodní hospodářství a společnost.
5.
Jak postupovat: investiční příležitosti a
stanovení cen vody s cílem snížit neefektivitu Uznává se potřeba
lepšího provádění a většího začlenění cílů vodní
politiky do jiných oblastí politiky, včetně financování politik,
jako je společná zemědělská politika a evropské strukturální
a investiční fondy. Z výsledků finančního období 2007–2013
vyplývá, že členské státy nevyužily v plné míře možnosti
financování ze strany EU na podporu cílů podle rámcové směrnice
o vodě[35], i
přes několik dobrých příkladů[36]. Například článek 38
dřívějšího nařízení o rozvoji venkova[37], na jehož základě by bylo možné
financovat opatření vyplývající z rámcové směrnice o vodě, byl
dosud téměř nevyužit[38].
Finanční prostředky na výstavbu městských čističek
odpadních vod se v některých případech nečerpaly nebo jejich
přidělení bylo odloženo, částečně kvůli absenci
odpovídajícího plánování. Komise v roce 2014 požádala členské státy, aby
předložily prováděcí programy, včetně podrobného
investičního plánování podle článku 17 směrnice
o čištění městských odpadních vod, a bude pozorně
sledovat jejich provádění. Obecně lze říci, že programy
opatření často nevyužívají příležitosti financování z EU pro
přispění k cílům plánů povodí. Programy opatření také
potvrzují, že pobídky k účinnému využívání vody a transparentnímu
stanovení cen vody se neuplatňují ve všech členských státech a ve
všech odvětvích využívajících vodu, částečně
z důvodu absence měření. Za účelem zavedení
motivační tvorby cen by spotřeba vody měla být standardně
účtována na základě skutečně spotřebovaného množství.
To vyžaduje rozsáhlé měření, zejména v případě
zemědělství v povodích, kde hlavní spotřeba vody připadá na
zavlažování. Přestože některé členské státy dosáhly při
přizpůsobování politik stanovování poplatků za vodu
požadavkům rámcové směrnice o vodě značného pokroku,
opatření k zajištění návratnost nákladů na životní
prostředí a na zdroje jsou omezená. Nedostatečná návratnosti
nákladů, včetně nákladů na životní prostředí,
zdroje a na infrastrukturu, pouze zvyšuje náklady, které musí v oblastech,
které budou čelit dramatickému nedostatku vody a chybějící
vodohospodářské infrastruktuře, nést budoucí generace. Na podporu řádného
stanovování cen vody byly v prováděcím nařízení
o společných ustanoveních[39]
stanoveny předběžné podmínky pro přístup k fondům politiky
rozvoje venkova a politiky soudržnosti. V této souvislosti Komise provádí
vyhodnocení politik členských států v oblasti stanovování cen vody a
návratnosti nákladů a v případě zjištění nedostatků vyžaduje
akční plány. Jak v jednom nedávném rozsudku uznal Soudní dvůr EU[40], návratnost nákladů, ať již na
základě stanovování cen nebo jinými prostředky, se potenciálně
týká široké škály vodohospodářských služeb, které mají dopad na vodu.
Pokud se členský stát rozhodne, že nebude při určité
činnosti využívající vodu usilovat o návratnost nákladů, musí jasně
vysvětlit, jaká jiná opatření zavedl, aby bylo zajištěno
dosažení cílů rámcové směrnice o vodě. 6.
Závěry a doporučení Na základě následujících
závěrů a doporučení má být pomocí programů opatření
dosaženo:
sladění environmentálních a ekonomických
cílů prostřednictvím opatření, která zabezpečí
dostatečné množství vody pro přírodu, lidi a průmysl,
zajištění dlouhodobé udržitelnosti a
hospodářské životaschopnosti zemědělství a akvakultury EU,
podpory výroby energie, udržitelné dopravy a rozvoje
cestovního ruchu, což přispívá ke skutečně zelenému
růstu hospodářství EU.
Potřeba pevného
základu pro programy opatření Členské státy musí
zvýšit své úsilí, aby jejich programy opatření byly založeny na
důkladném posouzení vlivů a dopadů na vodní ekosystém
a na spolehlivém posouzení stavu vody. V opačném případě, pokud
je základní posouzení vlivu chybné, budou celé plány povodí špatně
podložené a existuje riziko, že členské státy nebudou provádět svoji
práci tam, kde je nejpotřebnější, a nákladově efektivním
způsobem. Monitorování by mělo být
zachováno a/nebo zlepšeno. Zejména by se mělo zlepšit monitorování stavu
vody pro povrchové vody, zejména pokud jde o prioritní látky. Několik
členských států by se mělo naléhavě zaměřit na
zbývající nedostatky v metodách posuzování ekologického stavu vody.
Obzvláště důležité je vypracování metod, které zachycují hydrologické
a fyzické změny vodních útvarů, přičemž některé
členské státy tak již učinily. Výsledné rozšíření znalostní
základny by mělo zajistit, že opatření budou lépe zacílena na
dosažení cílů rámcové směrnice o vodě. Analýza nedostatků:
co je třeba učinit k dosažení cílů? Pro řádné sestavení
programů opatření musí členské státy určit cenově
nejefektivnější kombinaci opatření, která jsou zapotřebí pro
odstranění nedostatků mezi stávajícím stavem vody a „dobrým stavem“
vody. Tato analýza nedostatků je potřebná pro porozumění tomu,
co je třeba učinit pro dosažení cílů, jak dlouho to bude trvat a
kdo bude nést náklady a v jaké výši. Kromě toho je řádné
odůvodnění výjimek z důvodu technické neproveditelnosti nebo
neúměrných nákladů možné pouze na základě této analýzy. Navíc,
i když jsou výjimky opodstatněné, musí členské státy zajistit,
aby se prostřednictvím opatření dosáhlo co největšího
přiblížení se cílům. Přizpůsobení
využívání vody environmentálním cílům rámcové směrnice o vodě a
prosazování změn Stávající povolení,
například pro odběr vody (včetně práv v oblasti
vodohospodářství), vypouštění, výroby vodní energie, atd. by
měla být přezkoumána a v případě potřeby aktualizována
s cílem zajistit, že jsou v souladu s cíli rámcové směrnice o vodě.
Některé členské státy to již činí a ostatní by měly jejich
příklad následovat. Po přezkumu povolení
musí členské státy zajistit, že jsou dodržována. To může zahrnovat
kontroly na základě rizika nedodržení předpisů a zajištění
odpovídající kapacity k prosazování. Boj proti
znečištění Členské státy musí
posílit svá základní opatření v oblasti boje proti difúznímu
znečištění, které je způsobeno zemědělskou
činností. Navzdory skutečnosti, že k dosažení „dobrého stavu“ zbývá
ještě dlouhá cesta a že opatření z doby před přijetím
rámcové směrnice o vodě nejsou v řadě oblastí povodí
dostatečná, se řada členských států spoléhá pouze na
dobrovolná opatření. Dobrovolná opatření sice mohou účinně
odstranit malou část přetrvávajících nedostatků, avšak
významného zlepšení lze dosáhnout pouze prostřednictvím povinných
základních opatření. Členské státy by
měly řešit zdroje znečištění prostřednictvím plného
provádění opatření rámcové směrnice o vodě a právních
předpisů souvisejících s vodohospodářstvím, zejména
směrnice o dusičnanech, směrnice o průmyslových emisích a
směrnice o čištění městských odpadních vod. To je mnohem
lepší postup než odstraňování znečisťujících látek na výstupu,
například pro účely zajištění vysoké kvality pitné vody a
zamezení vysokým nákladům na čištění a ochranu životního
prostředí. Členské státy se vyzývají, aby pokračovaly
v rozšiřování ochranných pásem pro ochranu oblastí, jež jsou
využívány k odběru pitné vody, a to zejména pokud jde o povrchové vody.
Dále musí zajistit, že jejich opatření jsou zaměřena na zdroje a
na chemické látky, které způsobují, že se vodním útvarům nedaří
dosáhnout „dobrého stavu“. Řešení
kvantitativních aspektů, včetně souvislostí s kvalitou Z posouzení programů
opatření provedeného Komisí vyplývá, že je nutné lépe řešit propojení
mezi kvalitou a množstvím při posuzování vlivů na vodní ekosystémy a
zavést opatření zaměřená na odběry vody a regulace toku. V důsledku změny
klimatu jsou v řadě oblastí Evropy problémy s nedostatkem vody a
suchem, a to alespoň sezónně. Kvantitativní problémy se týkají stále
většího počtu oblasti povodí v EU a členské státy musí
přijmout preventivní opatření, aby se zabránilo neudržitelným úrovním
odběru vody. V případě, že úrovně odběru jsou již
nadměrné, měly by členské státy přijmout příslušná
opatření k obnovení udržitelných úrovní využívání vody. To je
obzvláště důležité pro podzemní vody, a to zejména
v případech, kdy jsou spojeny s důležitými ekosystémy závisejícími
na vodě, často v chráněných oblastech, jako jsou
mokřady. Veškeré výjimky musí být řádně odůvodněny
v plánech povodí, a to na základě podmínek stanovených
v rámcové směrnici o vodě. Řešení toku a
fyzických změn vodních útvarů Navzdory skutečnosti, že jedna
třetina vodních útvarů EU je značně ovlivněna regulací
toku (hydrologický aspekt) a fyzickými změnami (morfologický aspekt), v
řadě posouzení programů členských států nejsou uvedeny
jednoznačné soubory opatření, která by tuto situaci řešila. Členské státy by
měly uplatňovat ekologický průtok v souladu s nedávno
přijatými pokyny společné prováděcí strategie
a provádět opatření, jež budou tyto toky chránit a/nebo je
obnoví pro stávající i nová využití. To vyžaduje, aby členské státy
vytvořily metody monitorování a hodnocení pro identifikování situací, kde
hydrologické změny pravděpodobně brání dosažení dobrého
ekologického stavu. Nejvýznamnější změny však již mohou být
určeny a řešeny pomocí dostupných nástrojů a opatření a
zmírnění dopadu odběrů a regulace toku by měly být
prioritou v příštích programech opatření. U řady vodních
útvarů jsou fyzické změny spojeny se změnami toku, takže
ekologický průtok nemusí být dostatečný a bude možná nutné spojit je
s opatřeními pro obnovu, pokud má být dosaženo cílů rámcové
směrnice o vodě. Rozumné využívání
ekonomických nástrojů a pobídek Členské státy by
měly upravit nevhodné stanovování cen zdrojů vody, mimo jiné zejména
v odvětví zemědělství. To stále způsobuje velmi značné
škody na životním prostředí a na hospodářství. Jedná se
například o neefektivní využívání vzácných zdrojů vody nebo
znečištění vyžadující značné čištění. To snižuje
jejich dostupnost pro řadu hospodářských činností, čímž
jsou narušeny budoucí možnosti růstu v několika regionech EU.
Přiměřené stanovování cen, které je v souladu s rámcovou
směrnicí o vodě, založené na měření a na návratnosti
nákladů by vedlo k účinnému využívání vody, a tedy ke snížení
zbytečné spotřeby, upřednostňování výběru plodin nebo
zemědělských systémů, které snižují výrobní náklady a zlepšují
hospodářskou bilanci zemědělských podniků, jakož i k
získání finančních prostředků za účelem zajištění
dlouhodobé udržitelnosti investic do infrastruktury a řešení problémů
plýtvání z důvodu úniků[41]. Četné výhody
koordinovaného provádění Aby programy opatření
byly úspěšné, je zásadní spolupráce na různých úrovních, která by
měla být založena na stávajících strukturách, jež se ukázaly jako
účinné. To platí především pro oblasti povodí, kde by správní nebo
státní hranice neměly být překážkou pro výběr nákladově
nejefektivnějších opatření. Vztahuje se také na subjekty
odpovědné za provádění různých environmentálních právních
předpisů, neboť například programy opatření podle rámcové
směrnice o vodě jsou zásadní pro splnění některých
cílů směrnice o povodních, rámcové směrnice o strategii pro
mořské prostředí nebo strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti
a směrnice o stanovištích. Harmonizované lhůty pro
vypracování plánů řízení podle rámcové směrnice o vodě
a směrnice o povodních jsou vynikající příležitostí pro
společné využití dostupných informací o stavu a vlivech a k vytvoření
programů opatření, které pomohou dosáhnout „dobrého stavu“ a
současně sníží povodňové riziko. Tyto synergie musí být využity
v co nejširším rozsahu. Při výběru
opatření k řízení rizik podle směrnice o povodních by
členské státy měly zvážit širokou škálu dlouhodobých
přínosů opatření pro přirozené zadržování vody. Ty by
měly být rovněž zohledněny při posouzení lepších environmentálních
možností, jak je vyžadováno v čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice
o vodě pro projekty, které fyzicky mění vodní útvary. Provádění směrnice
o povodních dosud vykazuje povzbudivé známky pokroku. Vzhledem k rámcovému
přístupu směrnice bude konečný úspěch záviset na ambicích
členských států a řádném provádění jejich plánů
měřitelným způsobem[42]. Metody
použité k určení možných významných povodní v budoucnosti
a vyčíslení potenciálních budoucích dopadů by měly být
zlepšeny. Protože představují důležité prvky zvládání
povodňových rizik, měly by být více zohledněny klimatické
a sociálně-ekonomické změny (například „rozlézání“
měst a zastavění půdy). Druhý cyklus plánů
povodí rovněž umožní součinnost při vypracování prvního programu
opatření podle rámcové směrnice o strategii pro mořské
prostředí. Tato směrnice a rámcová směrnice o vodě se
vzájemně doplňují a měly by být prováděny současně. Využití investičních
příležitostí Členské státy by
měly využít řady možností EU pro finanční podporu provádění
programů opatření. Patří sem platby na zavedení
zemědělských postupů příznivých pro klima a životní
prostředí podle programů rozvoje venkova, financování z fondů
politiky soudržnosti v rámci cílů souvisejících s vodou a
přizpůsobením se změně klimatu, integrované projekty
programu LIFE, podpora v rámci programu Horizont 2020 na inovace ve
vodohospodářském odvětví, jakož i použití inovativních
přírodních řešení pro společenské výzvy spojené s vodním
hospodářstvím a zvládáním povodňových rizik. Komise podrobně
zhodnotila dohody o partnerství, programy rozvoje venkova a operační
programy navržené členskými státy za účelem maximalizace jejich
příspěvku k dosažení cílů rámcové směrnice o vodě, a
obecněji jejich přínosy pro životní prostředí, avšak za
skutečné využití těchto prostředků odpovídají jednotlivé
členské státy a regiony. Obdobně by členské
státy měly využívat inovace vyvinuté v rámci evropského
inovačního partnerství v oblasti vody a v oblasti
produktivity a udržitelnosti zemědělství a propojit je s výzvami
provádění rámcové směrnice o vodě. V neposlední
řadě by členské státy mohly rovněž využít příležitosti
investičního plánu EU navrženého Komisí[43],
zejména na podporu rozvoje vodohospodářské infrastruktury. [1] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23.
října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v
oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, 22.12.2000). [2] Viz http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:52012DC0670. [3]
Při scénáři bez přizpůsobení (tedy za předpokladu
zachování současné ochrany proti říčním záplavám až po
úroveň dosud zaznamenané stoleté vody) se odhaduje, že škody v EU
způsobené kombinovaným účinkem klimatických a
sociálně-ekonomických změn vzrostou do 20. let 21. století z 6,9
miliardy EUR ročně na 20,4 miliardy EUR ročně, do 50. let
21. století na 45,9 miliard EUR ročně a do 80. let 21. století na
97,9 miliard EUR ročně. Viz Rojas et al. (2013) Climate change and
river floods in the European Union: Socio-economic consequences and the costs
and benefits of adaptation, Global Environmental Change 23, 1737–1751 k
dispozici na http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0959378013001416#. [4] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/60/ES ze dne 23.
října 2007 o vyhodnocování a zvládání povodňových rizik, Úř.
věst. L 288, 6.11.2007. [5] Viz http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/impl_reports.htm#third. [6] Zpráva o pokroku při provádění programů
opatření podle rámcové směrnice o vodě, zpráva o pokroku
při provádění směrnice o povodních. [7] Zprávy o provádění plánů povodí uvedených v rámcové
směrnici o vodě.
[8] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/118/ES ze dne
12. prosince 2006 o ochraně podzemních vod před
znečištěním a zhoršováním stavu, Úř. věst. L 372,
27.12.2006, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/105/ES ze dne 16.
prosince 2008 o normách environmentální kvality v oblasti vodní politiky,
Úř. věst. L 348, 24.12.2008, směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12.
prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany
ze zemědělských zdrojů, Úř. věst. L 375, 31.12.1991,
směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění
městských odpadních vod, Úř. věst. L 135, 30.5.1991,
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne
24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované
prevenci a omezování znečištění), Úř. věst. L 334,
17.12.2010, směrnice Rady 98/83/ES ze dne 3. listopadu 1998 o jakosti vody
určené k lidské spotřebě, Úř. věst L 330, 5.12.1998,
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/7/ES ze dne 15. února 2006 o
řízení jakosti vod ke koupání, Úř. věst. L 64, 4.3.2006,
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června
2008, kterou se stanoví rámec pro činnosti Společenství
v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o
strategii pro mořské prostředí), Úř. věst. L 164,
25.6.2008, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/128/ES ze dne 21.
října 2009, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství za
účelem dosažení udržitelného používání pesticidů, Úř. věst.
L 309, 24.11.2009. [9] SWD(2012) 393 final. [10] COM(2012) 673 final. [11] Vzhledem k tomu, že situace v evropských povodích je velmi rozmanitá,
průměr EU (očekává se, že v roce 2015 přibližně 90 %
vodních útvarů dosáhne dobrého kvantitativního stavu podzemních vod a 77 %
vodních útvarů dosáhne dobrého chemického stavu podzemních vod) zakrývá
značné regionální problémy. Čísla je navíc třeba z důvodu
velkých mezer a slabých stránek metod hodnocení stavu podzemních vod, které
používají některé členské státy, interpretovat opatrně. [12] COM(2014) 177 final. [13] Společná strategie provádění je otevřený proces
založený na spolupráci, který zahrnuje Komisi, členské státy a
zúčastněné strany. Byl zahájen v roce 2001 a jeho cílem je
usnadnit provádění rámcové směrnice o vodě. [14] Příloha zprávy o pokroku při provádění
programů opatření podle rámcové směrnice o vodě zahrnuje
konkrétní doporučení pro opatření, jež mají být provedena
členskými státy. Ta odrážejí posouzení Komise a výsledky dvoustranného
postupu. [15] Patří sem dodržování lhůt pro přijímání plánů
povodí, monitorování a hodnocení, difúzní zdroje znečištění ze
zemědělství, infrastruktura, která není v souladu s rámcovou
směrnicí o vodě atd., koordinované s prosazováním směrnice
o dusičnanech a směrnice o čištění městských odpadních
vod. [16] COM(2012) 216 final. [17] „Potential for stimulating sustainable growth in the water industry
sector in the EU and the marine sector — input to the European Semester“, Water
Industry Final REPORT, Acteon — dosud nezveřejněno. [18] http://ec.europa.eu/environment/water/innovationpartnership/about_en.htm. [19] COM/2013/0683 final. [20] U vodních útvarů zasažených značnými vlivy existuje riziko,
že se stávajícími opatření nedosáhnou „dobrého stavu“. [21]http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Agri-environmental_indicator_-_mineral_fertiliser_consumption. [22] Členské státy, které přistoupily k Unii před 1.
květnem 2004. Státy EU-13 se připojily po tomto datu. [23] Protékání srážkové vody, jakož i kombinované (odpadní voda +
dešťová voda) protékání kanalizací. [24] Opatření zaměřená na modernizaci nebo zlepšení
čističek průmyslových odpadních vod představují hlavní typy
opatření pouze v 29 oblastech povodí v osmi členských státech. [25] Jedná se buď o specifické znečišťující látky povodí
povrchových vod, nebo znečišťující látky podzemních vod, pro něž
členské státy stanovily prahové hodnoty. [26] Například vodní stav, frekvence, trvání, načasování a míra
změn při záplavách. [27] Viz pokyny v rámci společné strategie provádění o
ekologickém průtoku při provádění rámcové směrnice o
vodě na adrese: https://circabc.europa.eu/w/browse/a3c92123-1013-47ff-b832-16e1caaafc9a. [28] Pokyny v rámci společné strategie provádění o vodní bilance
se očekávají na jaře roku 2015. [29] Viz studie Applying Earth observation to support the detection of
non-authorised water abstractions, k dispozici na https://circabc.europa.eu/w/browse/fe1bf504-5dc4-4e12-a466-37c3a8c3eab4. [30] Viz pracovní dokument v rámci společné prováděcí strategie
„Links between the Floods Directive (FD 2007/60/EC) and Water Framework
Directive (WFD 2000/60/EC)“, který je k dispozici na https://circabc.europa.eu/w/browse/b91b99c7-835f-48fe-b0f5-57740b973d4c. [31] Viz dokument v rámci
společné prováděcí strategie o opatřeních pro přirozené
zadržování vody https://circabc.europa.eu/w/browse/2457165b-3f12-4935-819a-c40324d22ad3. [32] Zhruba 9 z 10 z více než 8 000 oblastí s potenciálně
významnými povodňovými riziky, které členské státy oznámily, je
ohroženo říčními záplavami, a většina států hlásí
především potenciální negativní hospodářské důsledky. [33] Do února 2015 neposkytly mapy povodňového nebezpečí
a mapy povodňových rizik 3 členské státy. [34] Oblast řízení rizik je v rámci politiky soudržnosti
na období 2014–2020 novou způsobilou oblastí, přičemž cílem
je spolufinancovat projekty zabývající se předcházením rizikům
spojeným s klimatem a přírodním katastrofám a jejich zvládáním. [35] Viz zvláštní zpráva Účetního dvora č. 04/2014
„Začlenění cílů vodní politiky EU do SZP: částečný
úspěch“, http://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR14_04/SR14_04_EN.pdf. [36] Například neproduktivní investice bývalého článku 41
nařízení o rozvoji venkova (1698/2005) použité na zlepšení stavu
břehů vodních toků (např. Flandry)
a k obnovení mokřadů (např. Dánsko). [37] Nařízení Rady (ES) č.
1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z
Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), Úř.
věst. L 277, 21.10.2005. [38] Pro programové období 2007–2013 byla opatření související
s vodou podle článku 38 nařízení o rozvoji
venkova 1698/2005 aktivována v roce 2010, kdy byly k dispozici
programy opatření podle rámcové směrnice o vodě. Pokud jde
o opatření podle článku 30 nařízení o rozvoji venkova
1305/2013, velká část programů rozvoje venkova pro období 2014–2020
není ještě schválena a ještě není jisté, zda do nich budou zahrnuta
také opatření v oblasti vody. [39] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných
ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním
fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj
venkova a Evropském námořním a rybářském fondu,
o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj,
Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním
a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES)
č. 1083/2006. [40] Rozsudek ze dne 11. září 2014, věc C-525/12, Komise v.
Německo. [41] Viz dokument o osvědčených postupech v případě
úniků https://circabc.europa.eu/w/browse/bb786001-ed42-416d-836e-4835481ba508. [42] Vypracování pokynů pro zaznamenávání údajů o ztrátách v
důsledku katastrof v členských státech EU je důležité pro
měření úspěchu: http://drr.jrc.ec.europa.eu/LossDataWorkshopOctober2014. [43] http://ec.europa.eu/priorities/jobs-growth-investment/plan/index_en.htm.