ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o povinném uvádění země původu nebo místa provenience u masa použitého jako složka /* COM/2013/0755 final */
OBSAH 1........... Úvod............................................................................................................................. 3 2........... Povinné označení původu –
stručný přehled................................................................ 3 3........... Dodavatelský řetězec potravin
s masem použitým jako složka v EU........................... 4 3.1........ Přehled informací o tomto
odvětví EU........................................................................ 4 3.2........ Spotřeba masa a masných výrobků............................................................................... 4 3.3........ Výroba a výhled........................................................................................................... 4 3.4........ Struktura odvětví produkce masa
v EU....................................................................... 5 3.5........ Stávající systém sledovatelnosti
v EU.......................................................................... 6 4........... Postoj spotřebitelů
k povinnému označení původu masa použitému jako složka......... 7 5........... Možné scénáře a způsoby
vyjádření původu týkající se poskytnutí označení původu pro
maso použité jako složka............................................................................................................................ 8 6........... Posouzení dopadů a analýza
nákladů a přínosů různých scénářů................................. 9 6.1........ Dopad na chování
spotřebitelů..................................................................................... 9 6.2........ Ekonomické dopady..................................................................................................... 9 6.2.1..... Provozní náklady provozovatelů
potravinářských podniků.......................................... 9 6.2.2..... Konkurenceschopnost, obchodní a
investiční toky.................................................... 10 6.2.3..... Administrativní zátěž pro
podniky............................................................................. 11 6.2.4..... Zátěž pro veřejné orgány............................................................................................ 11 6.2.5..... Náklady pro spotřebitele a možné
sociální dopady.................................................... 11 6.2.6..... Dopady na životní prostředí....................................................................................... 12 6.3........ Výhody a nevýhody způsobů
vyjádření původu podle scénářů č. 2 a 3.................... 12 7........... Závěry......................................................................................................................... 13 ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A
RADĚ o povinném uvádění země původu
nebo místa provenience u masa použitého jako složka 1. Úvod Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 1169/2011 o poskytování informací o potravinách
spotřebitelům (dále jen „nařízení o poskytování informací“)[1], které vstoupí v platnost 13. prosince 2014, zavádí
soubor ustanovení o označování původu balených potravin určených k dodání konečnému spotřebiteli
nebo do zařízení společného stravování. Ustanovení čl. 26
odst. 6 nařízení o poskytování informací požaduje, aby Komise
předložila Evropskému parlamentu a Radě zprávu o možnosti
rozšířit povinné označení původu i na maso použité jako složka v balených potravinách. Touto zprávou je tento požadavek splněn.
Zpráva se dotýká všech druhů masa (např. hovězího,
vepřového, drůbežího, skopového a kozího masa, zvěřiny,
králičího masa, koňského masa) použitého jako složka v balených potravinách. Hlavním cílem této zprávy je: –
posoudit postoj spotřebitelů k povinnému
označení původu masa použitého jako složka, –
přezkoumat proveditelnost takového
označení, a –
provést analýzu nákladů a přínosů
zavedení takových opatření, včetně právního dopadu na
vnitřní trh a dopadu na mezinárodní obchod. K této zprávě je připojen pracovní dokument útvarů Komise, který poskytuje
podrobné informace podtrhující zde uvedené závěry. 2. Povinné označení původu – stručný přehled Před přijetím nařízení o
poskytování informací bylo povinné na konkrétních potravinách uvést označení
původu. Označení původu je v současné době povinné pro nezpracované hovězí maso a
výrobky z hovězího masa
(např. mleté hovězí maso)[2] v důsledku krizové situace, která
vznikla v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií, a dále
pro balené dovážené drůbeží maso, med, ovoce a zeleninu, ryby a olivový
olej. Nařízení o
poskytování informací zavádí specifická ustanovení týkající se uvádění
původu na potravinách na horizontálním základě. Zejména: –
čl. 26 odst. 2 písm. b)
nařízení o poskytování informací požaduje povinné uvádění původu
pro balené nezpracované vepřové, drůbeží, skopové a kozí maso.
Způsoby tohoto povinného označení původu budou stanoveny v prováděcím
aktu Komise, –
čl. 26 odst. 3 nařízení o
poskytování informací stanoví, že pokud je uváděn původ potraviny a
nejedná se o stejnou zemi nebo místo, z nichž pochází primární složka dané
potraviny, uvede se rovněž původ primární složky nebo údaj, že se
původ primární složky liší od původu potraviny. Způsoby pro použití
těchto pravidel budou též stanoveny v prováděcím aktu Komise. 3. Dodavatelský řetězec potravin s masem použitým jako složka v
EU
3.1. Přehled informací o tomto odvětví EU Masný průmysl v EU představuje více než 13 000 společností,
zaměstnává přibližně 350 000 osob a představuje obrat
ve výši 85 miliard EUR. Dodavatelský řetězec masa, které bude
použito jako složka, je vysoce heterogenní jak z hlediska zapojených subjektů, tak z hlediska výrobků. K výrobkům mohou patřit jak
relativně jednoduché masné výrobky, např. čerstvé maso s kořením / přídatnými látkami,
tak i velmi vybrané masné výrobky, zejména v případě masných výrobků a vícesložkových potravin s masnými složkami. Mimoto je dodavatelský
řetězec masa použitého jako složka vcelku složitý a zdlouhavý a
zahrnuje několik kroků při výrobě a uvádění
konečných výrobků na trh. 3.2. Spotřeba masa a masných výrobků Převážná většina spotřebitelů v EU (83 %) jí maso nejméně
dvakrát nebo třikrát týdně[3].
Kromě toho 88 % spotřebitelů ze zemí EU-27 si kupuje balené
maso[4]. Ve
většině případů se jedná o maso vepřové (49 %),
drůbeží (29 %) a hovězí (19 %), zatímco skopové maso, kozí
maso a jiné druhy masa představují pouze 3 % spotřeby masa v EU[5]. 3.3. Výroba a výhled Obecně je 30–50 % celkového objemu
poraženého masa zpracováno na masné složky do potravin (většinou do
mletého masa / masných polotovarů / masných výrobků). Celkem
odhadovaných 70 % objemu produkce zpracovaného masa
v EU pochází z vepřového masa, po němž následuje drůbeží maso
(18 %), hovězí maso (10 %) a jiné druhy masa (2 %). V roce 2012 činila celková produkce
čerstvého masa v EU 43,5 milionu tun ekvivalentu hmotnosti
jatečně upraveného těla (přibližně 33,8 milionu
tun ekvivalentu vykostěného masa). Podle střednědobých tržních
prognóz celková výroba masa v EU
po růstu v letech 2010 a
2011 v příštích dvou letech
klesne o 2 %. Po tomto snížení se očekává, že se celková výroba masa v desetiletém časovém horizontu
postupně zotaví a v roce
2022 dosáhne téměř 45 milionů
tun, což je přibližně stejná úroveň, jaká byla evidována v roce 2011[6]. 3.4. Struktura odvětví produkce masa v EU Masný průmysl EU charakterizuje nízká míra
koncentrace, přičemž většina společností jsou malé a
střední podniky (90 %). Tyto malé a střední podniky jsou vysoce
specializované a působí nezávisle v různých stupních dodavatelského řetězce. Je zde i
omezená vertikální integrace, zejména v odvětví vepřového masa a v odvětví hovězího masa, naopak v odvětví drůbežího masa spíše převládá. Zpracovatelé masa si suroviny pořizují spíše
od obchodníků na promptních trzích. Větší vertikálně integrované
společnosti si suroviny pořizují většinou
z jatek či bouráren/porcoven masa a od obchodníků. Rozhodnutí týkající se zdrojů dodávek i
časté změny ve skupině dodavatelů závisejí na dostupnosti
vhodných surovin v dostatečném
objemu, specifikacích standardní kvality určovaných kvalitativními
specifikacemi konečných výrobků, konkurenceschopné ceně a potřebě
se prostřednictvím změny dodavatelů rychle přizpůsobit
jakýmkoli nedostatkům, narušením trhu a/nebo cenovým výkyvům. Z hlediska
postupů týkajících se zdrojů dodávek si zpracovatelé masa v EU spíše pořizují nezpracované maso a
jiné masné složky od více zdrojů. U vepřových výrobků je maso
pořizováno především od více zdrojů v EU, zatímco u
hovězích a drůbežích výrobků se vyskytuje
převážně více zdrojů ze zemí EU a třetích zemí.
Provozovatelé potravinářských podniků, a zejména malé a střední
podniky, mají tendenci měnit své dodavatele třikrát či vícekrát
ročně, aby zaručili náležitou úroveň surovin za dostupnou
cenu. Jakmile společnosti masné složky zpracují a zakomponují je do masných výrobků, jsou
tyto výrobky poté dále prodávány maloobchodníkům / stravovacím
zařízením / řezníkům bez ohledu na to, zda jsou ve formě
plátků a/nebo balené. Z důvodu
charakteristik masného zpracovatelského průmyslu v EU a jeho složitosti se
zdá, že ze strany zpracovatelů je omezená poptávka po informacích o
původu masných složek. To se týká většinou konkrétních masných
polotovarů pocházejících z jediného
kusu masa (např. sušená šunka) nebo výrobků, u nichž je maso
zahraničního původu specifickou podmínkou pro výrobní proces. U většiny výrobků jsou suroviny dodávány
ke zpracování již nakrájené, promíchané a/nebo upravené. Před dodáním do
zpracovatelského závodu sice nejsou dodávány v podobě
odřezků[7],
ani nejsou smíchané, jedná se však často o směs surovin od
různých dodavatelů. Výrobci vícesložkových potravin s masnými složkami pořizují suroviny od
široké škály dodavatelů v potravinovém
řetězci (např. z bouráren/porcoven masa, od zpracovatelů, producentů strojně
odděleného masa, velkoobchodníků nebo obchodníků); tyto subjekty
nemají dostatečnou vyjednávací sílu na to, aby pro své dodavatele
stanovily požadavky týkající se původu, jelikož dodávaná množství jsou v porovnání s jinými klíčovými kupujícími relativně malá. Hlavními subjekty pro předávání informací o
původu dalšímu článku potravinového
řetězce jsou jatka a bourárny/porcovny masa. Čím vyšší je míra
vertikální integrace a čím větší je podnik, tím je
snadnější zajistit, aby informace o původu byly
v potravinovém řetězci předávány dále.
Naopak, čím jsou stadia bourání/porcování a zpracování
složitější a čím je úroveň zpracování pokročilejší, tím se
sledovatelnost pro účely označení původu stává složitější. Průzkum malých a středních
podniků Na začátku roku 2013 byl proveden zvláštní
průzkum prostřednictvím evropské sítě podniků (Enterprise
Europe Network) pro účely zprávy Komise o možnosti rozšíření
povinného označení původu na maso použité jako složka. Tohoto
průzkumu se zúčastnilo 285 provozovatelů potravinářských
podniků z 27 členských států EU. Hlavní zjištění týkající
se struktury tohoto odvětví lze shrnout takto: * Přibližně
51 % dotazovaných provozovatelů potravinářských podniků
působilo v odvětví produkce masa a výrobků
z drůbežího masa, asi 33 % dotazovaných provozovatelů
potravinářských podniků působilo v odvětví výroby
hotových pokrmů a dalších 31 % v odvětví zpracování a
konzervování masa (přičemž někteří provozovatelé
potravinářských podniků působí ve více než jednom odvětví).
U téměř 80 % dotazovaných provozovatelů potravinářských
podniků se jednalo o výrobní podniky. * Pokud jde o
umístění obchodní/komerční činnosti dotazovaných
provozovatelů potravinářských podniků, 31% z nich uvedlo,
že 81–100 % jejich činnosti se provádí na místě. U 64 % z nich
není žádná část jejich výroby popsána jako „Intra EU“ (tj. omezena na
jeden členský stát) a u 72 % není žádná část jejich výroby uvedena
jako „Extra EU“. * Pokud jde o
původ jejich primárních surovin, 20 % dotazovaných provozovatelů
potravinářských podniků uvedlo, že jejich suroviny pocházejí
z dané země, přičemž 44 % dotazovaných provozovatelů
potravinářských podniků uvedlo, že téměř žádné jejich
suroviny nemají původ „Intra EU“, a 75 % uvedlo, že téměř žádné
jejich suroviny nemají původ „Extra EU“. * 58 % dotazovaných
provozovatelů potravinářských podniků nemá oddělené
skladovací prostory pro suroviny z různých zdrojů. * Podle
dotazovaných provozovatelů potravinářských podniků je hlavní
výhodou toho, že bude spotřebitel informován o provenienci masa, zejména
skutečnost, že se jedná o ujištění o kvalitě výrobku (61 %) a že
je možné snadněji rozlišovat mezi různými dostupnými výrobky (44 %). 3.5. Stávající systémy sledovatelnosti v EU Stávající systémy sledovatelnosti v EU nejsou k předávání informací o původu v potravinovém řetězci vhodné z následujících důvodů: –
Stávající právní předpisy EU o sledovatelnosti
vycházejí v první řadě z potřeby zajistit
bezpečnost potravin[8].
Jsou nastaveny pouze „jeden krok dozadu – jeden krok dopředu“ v potravinovém
řetězci, tj. provozovatelé potravinářských podniků musí být
schopni identifikovat podniky, jimž byly jejich výrobky dodány, a vysledovat
vstupy surovin zpět k jejich nejbližšímu dodavateli. U potravin
živočišného původu jsou stanoveny požadavky na předávání
podrobnějších informací v rámci potravinového řetězce[9]. Tyto požadavky
sledovatelnosti však nepředpokládají snadno dostupné informace o
původu. V důsledku toho není na úrovni EU v současné
době vyžadována „kumulativní sledovatelnost pro účely určení původu“. –
Pokud existují podrobnější systémy
sledovatelnosti, liší se podle různých živočišných druhů a
nepřesahují do fáze nezpracovaného masa (tj. jatka/balírny). Z důvodu
struktury dodavatelského řetězce a neexistence jakéhokoli významného
zájmu o tyto informace „od podniku k podniku“ má přenos informací o
původu tendenci se zastavit v předchozích stadiích dodavatelského řetězce (jatka a bourárny/porcovny masa). 4. Postoj spotřebitelů k povinnému označení původu masa použitému jako složka Podle studie FCEC[10]
je původ potravinářských výrobků obecně pátým
nejdůležitějším mezi 11 zvažovanými aspekty, které ovlivňují
rozhodnutí spotřebitelů o nákupu (47,4 %), a sice po chuti (82 %),
datu minimální trvanlivosti / doporučené spotřeby (62 %), vzhledu
(61,3 %) a ceně (48,3 %). Kromě toho je podle studie s názvem „GfK
consumer study on the meat market“[11]
země původu čtvrtým zásadním informačním aspektem (z
celkově 15), který spotřebitelé vyhledávají, když si kupují masné
výrobky, a to u 48 % spotřebitelů v EU, bez velkých
rozdílů mezi EU15 a EU12. Hledisko původu následuje za datem
minimální trvanlivosti / doporučené spotřeby (68 %), cenou za kilogram
(67 %) a cenou (67 %). Spotřebitelé
v EU se kromě toho budou dívat na zemi původu pravděpodobně
spíše při nákupu čerstvého masa včetně masných
polotovarů (45 %) než při nákupu masných výrobků (38 %)[12]. Při podrobnějším zkoumání různých
druhů zpracovaných masných výrobků vyplývá z výsledků
studie FCEC, že pro více než 90 % respondentů
z řad spotřebitelů je důležité, aby byl původ
označen[13].
Kromě toho z této studie vyplývají tato zjištění: • velká většina
spotřebitelů by ráda věděla víc o původu masa
v případě všech tří skupin masných výrobků, • spotřebitelé ve všech
případech uvádějí velký zájem o informaci o „zemi, kde bylo maso
vyrobeno“: téměř polovina spotřebitelů (průměr
EU) vyžaduje tuto úroveň podrobnosti údajů o původu, zatímco
zhruba jen jedna třetina spotřebitelů požaduje nějakou
jinou úroveň podrobnosti (buď obecnější, jako „vyrobeno v EU nebo
mimo EU“, nebo konkrétnější, jako „země, kde se zvíře
narodilo / bylo chováno / poraženo“), • ve všech případech existují
významné rozdíly mezi členskými státy, jelikož v některých
členských státech prokazují spotřebitelé konzistentně větší
(nebo menší) zájem o informace o původu než v jiných[14]. Během konzultací provedených v minulosti
a ve vztahu k masu a masným výrobkům byl také pro spotřebitele
původ spojen s bezpečností. Některé důvody pro to, aby se
vyžadovaly informace o původu potravin (např. podpora lokální výroby,
charakteristiky výrobku, etické a environmentální otázky), jsou sice
oprávněné, ale ostatní citované důvody nejsou relevantní. Tak je tomu
zejména v tom případě, kdy původ souvisí
s bezpečností, jelikož výrobky vyprodukované kdekoliv v EU nebo
dovezené do EU jsou již podle definice „bezpečné“[15]. Spotřebitelé v současné
době kupují maso s označením
původu méně často, než chtějí, a to kvůli
ceně. Tato cenová citlivost se odráží zejména v malé „ochotě
spotřebitelů platit“ za označení původu masa použitého jako
složka[16].
Při prvním zvýšení ceny nad základní cenu (+5–9 % v závislosti na míře požadovaných
informací) výrazně klesá ochota spotřebitelů platit, tj. o
60–80 %, a s každým dalším
zvýšením ceny klesá ještě více. Tento trend postihuje bez významných
vzájemných rozdílů všechny výrobky, o nichž pojednává tato zpráva. Tato zjištění potvrzují „paradox“ neboli
nesoulad mezi zájmem spotřebitelů o označení původu a
ochotou za tyto informace platit. Spotřebitelé by měli o
takové informace zájem – s co
nejvyšší mírou podrobnosti, pokud by tyto informace byly nabízeny bez zvýšení
ceny. Spotřebitelé si obecně nejsou vědomi dodatečných
nákladů souvisejících s označením
původu a jsou přesvědčeni, že se omezují pouze na „náklady
na inkoust navíc k natištění
informací“[17].
Tento paradox se také projevuje v rozdílu mezi záměry a skutečným nákupním chováním, který byl
sledován v řadě
studií, přičemž důležitým faktorem, který vysvětluje tento
rozdíl, je cena[18]. Pokud má povinné označení původu za
následek zvýšení ceny pro spotřebitele, spotřeba potravin s masem použitým jako složka by mohla
klesnout. 5. Možné scénáře a způsoby vyjádření původu týkající
se poskytnutí označení původu pro maso použité jako složka Pro účely této zprávy jsou vybrány tyto
scénáře[19]: –
Scénář č. 1 – zachování
označení původu na dobrovolném základě, –
Scénář č. 2 – zavedení povinného
označení původu na základě a) EU / mimo území EU nebo b)
země EU / třetí země, –
Scénář č. 3 – zavedení povinného
označení původu s uvedením členského státu nebo třetí
země. Pro určení původu podle
scénářů č. 2 a 3 byly studovány různé způsoby pro
tři hlavní kategorie dotčených výrobků ve vzestupném pořadí
zpracování: • Kategorie I: masné polotovary a výrobky
ze strojně odděleného masa: –
původ definován podle celního kodexu, tj.
země, v níž byla složka získána v celku nebo v níž došlo k
poslednímu podstatnému zpracování masné složky, –
informace o původu týkající se provenience
suroviny, tj. místo minimální doby chovu před porážkou a místo porážky. • Kategorie
II: Masné výrobky: –
původ definován podle celního kodexu, tj.
země, v níž byla složka získána v celku nebo v níž došlo
k jejímu poslednímu podstatnému zpracování masné složky, –
informace o původu týkající se provenience
suroviny, tj. místo minimální doby chovu před porážkou a místo porážky. • Kategorie III: Vícesložkové potraviny
s masnou složkou (masnými složkami): –
původ definován podle celního kodexu, tj.
země, v níž byla složka získána v celku nebo v níž došlo k jejímu
poslednímu podstatnému zpracování masné složky, –
informace o původu týkající se provenience
suroviny, tj. místo minimální doby chovu před porážkou a místo porážky. 6. Posouzení dopadů a analýza nákladů a přínosů
různých scénářů 6.1. Dopad na chování spotřebitelů Označení původu poskytuje
spotřebitelům dodatečné informace, aby se mohli informovaně
rozhodnout o tom, které potraviny chtějí nakupovat a konzumovat. Označení
původu obecně spojují mnozí spotřebitelé s řadou
pozitivních atributů, včetně kvality. Je obtížné odhadnout dopad
označování původu na spotřebitele, pokud jde o analýzu
nákladů a přínosů. Podle scénáře č. 1 by informace o
původu masné složky (masných složek) nebyly spotřebitelům
poskytovány systematicky. Jako takový plně nezajišťuje uspokojivé
řešení pro poptávku spotřebitelů po informacích o původu, ačkoli lépe odpovídá malé
ochotě spotřebitelů platit za další informace o původu. Scénáře č. 2 a 3 by
spotřebitelům poskytovaly informace o původu masa použitého jako
složka systematicky. Scénář č. 2, který je méně
informativní než scénář č. 3, lze považovat za příliš
obecný a nestojí za jakékoli zvýšení ceny, které by způsobil. Scénář
č. 3 by spotřebitelům poskytoval užitečné informace. Možné zvýšení ceny však může mít negativní
dopad na spotřebu masných výrobků. 6.2. Ekonomické dopady 6.2.1. Provozní náklady provozovatelů potravinářských podniků Na základě scénáře č. 1
nevznikají v porovnání se
současnou situací žádné další provozní výzvy. Tento scénář může
být vhodnější v případech,
kdy ve výrobním procesu dochází ke smíchání masa původem z EU a ze třetích zemí. Provozní náklady (např. výrobní
náklady, náklady na získání masa od zdrojů a náklady na sledovatelnost) by
byly zachovány na minimální úrovni. Scénáře č. 2 a 3 by
představovaly provozní výzvy a vyžadovaly by radikální úpravy zejména s ohledem na masné složky smíšeného
původu (EU / třetí země). Provozovatelům
potravinářských podniků by pravděpodobně vznikly
následující značné dodatečné provozní náklady: –
Rozsah dodatečných nákladů by mohl
různý, jelikož by závisely na konkrétní provozní situaci dotčeného
provozovatele potravinářského podniku, dotčených živočišných
druzích a typu stávajícího systému sledovatelnosti. –
Nejvíce postiženými nákladovými položkami by
pravděpodobně byly: úprava postupů týkajících se zdrojů
dodávek, možné změny ve skupině dodavatelů, přechod na
menší výrobní šarže, úprava výrobního procesu za účelem rozdělení
podle původu v rámci areálu, úprava balení/označení a zavedení/úprava
systémů sledovatelnosti. –
Dodatečné náklady u scénáře
č. 2 se budou pravděpodobně pohybovat od zanedbatelné
částky až do výše 25 %, zatímco u scénáře č. 3 se
budou pravděpodobně pohybovat od +15–20 % do 50 %.
Dodatečné náklady na sledovatelnost jsou odhadovány v rozmezí od
+3 % do +10 % celkových výrobních nákladů. –
Bude pravděpodobně negativně
ovlivněn obchod s odřezky a tukem. Vzhledem k obtížnosti
zavést vhodný systém sledovatelnosti se očekává, že provozovatelé
potravinářských podniků budou takové produkty používat ve stále menší
míře. Výsledkem by mohly být další ztráty, které jsou odhadovány na
10 % obratu jatek a bouráren/porcoven masa. Dopad by však z velké
části závisel na použitelných způsobech určování označení
původu. 6.2.2. Konkurenceschopnost, obchodní a investiční toky Dopad na konkurenceschopnost a obchod uvnitř
EU / mezinárodní obchod podle scénáře č. 1 by byl minimální. Scénáře č. 2 a 3 budou mít na
konkurenceschopnost a obchod uvnitř EU pravděpodobně následující
dopad: –
Pravděpodobně by došlo ke změnám
v dodavatelském řetězci, které by dále způsobovaly
segmentaci obchodu a snížil by se počet zprostředkovatelů a
počet masných složek. Ve skutečnosti provozovatelé
potravinářských podniků považují za nákladově efektivnější spíše
úpravu struktury dodávek (zdroje dodávek, velikosti šarží, omezení
zprostředkovatelů) než modernizaci vnitřních systémů
sledovatelnosti. –
Provozovatelé potravinářských podniků by
pravděpodobně čelili vyšším cenám, protože jejich celková
dodavatelská základna by se omezila. –
Omezena by byla i odbytiště masných složek
smíšeného původu nebo odřezků/tuku. –
Mělo by to negativní dopad na provozovatele
potravinářských podniků používajících masné složky v porovnání
s provozovateli potravinářských podniků, kteří takové
složky nepoužívají. –
Pravděpodobné jsou změny obchodních
toků uvnitř EU pro živá zvířata, nezpracované maso a masné
složky. –
V rámci scénáře č. 3 může
vzniknout riziko segmentace trhu s potravinářskými výrobky. Scénáře č. 2 a 3 budou mít na
mezinárodní obchod pravděpodobně následující dopad: –
Pravděpodobné jsou změny geografické
struktury / objemu obchodních toků mezi EU a třetími zeměmi. V tomto
ohledu se provozovatelé potravinářských podniků v EU podle všeho
přeorientují na dodavatele z EU, aby se vyhnuli komplikacím spojeným
s původem surovin z několika zemí EU a třetích zemí. –
Provozovatelům potravinářských
podniků ve třetích zemích pravděpodobně vzniknou dodatečné
náklady, zejména v rámci scénáře č. 3. Tyto dopady by se dotkly
zejména těch třetích zemí, které v současné době vyvážejí významná
množství nezpracovaného masa / masných složek do EU: Thajsko a Brazílie u
drůbeže a Brazílie a Argentina u hovězího masa. Avšak rozsah dopadu
bude záviset na případných vnitrostátních předpisech zavedených v souvislosti s označením původu[20].
Vepřové a skopové maso ke zpracování se fakticky nedováží. 6.2.3. Administrativní zátěž pro podniky Scénář č. 1 by přinesl
zanedbatelnou administrativní zátěž, a to pouze pro podniky, které
uvádějí původ konečné potraviny, a tento původ se odlišuje
od původu primární masné složky (primárních masných složek). Zanedbatelná
zátěž se odhaduje i v případě
scénáře č. 2. Avšak v rámci scénáře č. 3 může dodatečná
administrativní zátěž způsobit nárůst celkových výrobních
nákladů o 8–12 %. 6.2.4. Zátěž pro veřejné orgány Neočekává se, že scénář č. 1
přinese dodatečné náklady na kontrolu vyjma nákladů
způsobených všeobecným uplatňováním čl. 26 odst. 3
nařízení o poskytování informací. Nárůst nákladů na kontrolu o
10–30 % se ale očekává v rámci scénáře č. 2 (v menší míře) a č. 3 v závislosti na míře podrobností požadovaných informací o
původu. Tento nárůst by se týkal spíše počtu potřebných
zaměstnanců, zatímco u scénáře č. 3 by tento
nárůst mohl také zahrnovat dodatečný čas zaměstnanců,
protože náklady na zajištění souladu s předpisy by se opíraly především o kontroly dokumentů.
Pokud nebudou navýšeny finanční prostředky přidělené
kontrolním orgánům ze státních rozpočtů, což se v současném ekonomickém prostředí
zdá pravděpodobné, může očekávaný nárůst počtu
zaměstnanců / času zaměstnanců vést ke snížení
četnosti kontrol nebo ke změně priorit, které mohou mít také za
následek zvýšené riziko podvodů. Zátěž pro veřejné orgány by se
však mohla zmírnit v případě,
že budou za provádění oficiálních kontrol zavedeny poplatky. 6.2.5. Náklady pro spotřebitele a možné sociální dopady Očekává se, že poskytování informací o
původu způsobí zvýšené náklady, z nichž zhruba 90 % přejde podle odhadů na
spotřebitele a pouhých 10 % na výrobce. Tyto procentní podíly se
mohou lišit v závislosti na
odvětví, dotčené zemi a míře vertikální integrace a koncentrace
trhu. Scénář č. 1 pravděpodobně
celkové zvýšení cen nezpůsobí. Pokud však bude uváděn původ,
přejdou dodatečné náklady pravděpodobně na
spotřebitele s tím, že
výrobky se budou prodávat za vyšší cenu. Výsledkem scénářů č. 2 a 3
bude pravděpodobně celkové zvýšení maloobchodní ceny, která by ve
scénáři č. 3 byla vyšší. Jako takový může scénář
č. 3 – a v menší
míře scénář č. 2 – způsobit pokles spotřeby
masných výrobků. K dalším
sociálním dopadům může také patřit: segmentace trhu u
spotřeby masa, úprava vzorců zdrojů dodávek, rušení
zprostředkovatelů a negativní dopad na zaměstnanost. 6.2.6. Dopady na životní prostředí Dopad scénáře č. 1 na životní
prostředí bude pravděpodobně minimální. Scénář
č. 2 i scénář č. 3 pravděpodobně zvýší
odpadní složky, zejména v případě
odřezků/tuku. Scénář č. 3 by mohl také poskytnout pobídku ke spotřebě výrobků
vyrobených v okolí. 6.3. Výhody a nevýhody způsobů vyjádření původu podle
scénářů č. 2 a 3 V níže
uvedené tabulce jsou shrnuty výhody a nevýhody způsobů vyjádření
původu zvažovaných ve scénáři č. 2 a 3 (povinné
označení původu): Způsoby vyjádření podle scénářů č. 2 a 3 || Výhody || Nevýhody Kategorie I: masné polotovary / strojně oddělené maso || Země, v níž byla složka získána v celku nebo v níž došlo k jejímu poslednímu podstatnému zpracování (celní kodex). || - Poskytuje spotřebiteli užitečné informace. - Odřezky a tuk by mohly být používány jako složky, pokud bude jako země původu určena země, v níž došlo k poslednímu podstatnému zpracování. || - Dodatečné systémy sledovatelnosti. - Zavádění by mohlo být náročné, pokud by se jednalo o vícečetný původ. - Odřezky a tuk se pravděpodobně nepoužijí jako složky v případech, kdy je původ určen jako místo minimálního chovu před porážkou, vzhledem k problémům se skladováním/sledovatelností. Místo minimálního chovu před porážkou + místo porážky. || - Klade větší důraz na provenienci suroviny, pokud složka nebyla v celku získána v jedné zemi. || - Dodatečné systémy sledovatelnosti. - Zavádění by mohlo být náročné, pokud by se jednalo o vícečetný původ. - Odřezky a tuk se pravděpodobně nepoužijí jako složky, vzhledem k problémům se skladováním/sledovatelností. Kategorie II: masné výrobky || Země, v níž byla složka získána v celku nebo v níž došlo k jejímu poslednímu podstatnému zpracování (celní kodex). || - Klade větší důraz na místo zpracování, přičemž se uplatňuje země, v níž došlo k poslednímu podstatnému zpracování. - Technicky proveditelné pro provozovatele potravinářských podniků. - Praktičtější, pokud se jedná o vícečetný původ. - Odřezky a tuk by mohly být používány jako složky. || - Neposkytuje žádné informace o provenienci surovin, přičemž se uplatňuje země, v níž došlo k poslednímu podstatnému zpracování. Místo minimálního chovu před porážkou + místo porážky. || - Klade větší důraz na provenienci suroviny, pokud složka nebyla v celku získána v jedné zemi. || - Neposkytuje žádné informace o místě zpracování. - Dodatečné systémy sledovatelnosti. - Obzvláště náročné, pokud se jedná o vícečetný původ. - Odřezky a tuk se pravděpodobně nepoužijí jako složky, vzhledem k problémům se skladováním/sledovatelností. Kategorie III: vícesložkové potraviny s masem použitým jako složka || Země, v níž byla složka zcela získána nebo v níž došlo k jejímu poslednímu podstatnému zpracování (celní kodex). || - Klade větší důraz na místo zpracování, přičemž se uplatňuje země, v níž došlo k poslednímu podstatnému zpracování. - Odřezky a tuk by mohly být používány jako složky. || - Neposkytuje žádné informace o provenienci surovin, přičemž se uplatňuje země, v níž došlo k poslednímu podstatnému zpracování. - Dodatečné systémy sledovatelnosti. - Obzvláště náročné, pokud se jedná o vícečetný původ. || Místo minimálního chovu před porážkou + místo porážky. || - Klade větší důraz na provenienci suroviny, pokud složka nebyla v celku získána v jedné zemi. || - Neposkytuje žádné informace o místě zpracování. - Dodatečné systémy sledovatelnosti. - Obzvláště náročné, pokud by se jednalo o vícečetný původ. - Odřezky a tuk se pravděpodobně nepoužijí jako složky, vzhledem k problémům se skladováním/sledovatelností. 7. Závěry Zájem spotřebitelů o označení
původu masných složek se jeví jako velmi výrazný. Existují značné
rozdíly mezi jednotlivými členskými státy, pokud jde o preference
spotřebitelů a porozumění informacím o původu, jakož i o úrovně
motivace / důvody pro takové informace. Celkový výrazný zájem
spotřebitelů o označení původu se a) z hlediska nejdůležitějších
faktorů ovlivňujících volbu spotřebitelů řadí za cenu a kvalitativní/smyslové
aspekty a b) neodráží se v příslušné „ochotě
spotřebitelů platit“. Když se cena zvýší o méně než 10 %, ochota
spotřebitelů platit klesá, a to o 60–80 %. Proveditelnost a dopad označení původu
závisejí z velké míry na povaze
a použitelných způsobech vyjádření původu, jakož i na povaze dotčených
produktů. Pro účely této zprávy byly zkoumány tři scénáře: –
scénář č. 1 – zachování
označení původu na dobrovolném základě, –
scénář č. 2 – zavedení povinného
označení původu na základě a) EU / mimo EU nebo b) země EU
/ třetí země, –
scénář č. 3 – zavedení povinného
označení původu s uvedením členského státu nebo třetí
země. Na základě scénáře č. 1 by
provozovatelům potravinářských podniků nevznikly žádné další
provozní výzvy, neboť provozní náklady, dopad na obchod EU a mezinárodní
obchod, administrativní zátěž, zátěž pro veřejné orgány a
dodatečné náklady přesunuté na spotřebitele by byly udržovány na
minimální úrovni. Tento scénář by však nezajistil plně uspokojivé
řešení pro poptávku spotřebitelů po informacích o původu. Scénář č. 2 (v menší míře) i
scénář č. 3 by řešily potřebu spotřebitelů,
pokud jde o informace o původu, ale představovaly by provozní výzvy a vyžadovaly
by radikální úpravy potravinového řetězce. Scénář č. 2
je považován za proveditelnější než scénář č. 3. Konkrétně: Scénář č. 2 by reagoval na poptávku
spotřebitelů po informacích o původu, ale lze ho považovat za
příliš obecný a neodpovídající jakémukoli následnému zvýšení ceny
v důsledku dodatečných provozních nákladů pro provozovatele
potravinářských podniků (v rozmezí od zanedbatelné částky až do
výše 25 %). Pokud jde o konkurenceschopnost a obchod, mohou změny
v dodavatelském řetězci způsobit segmentaci trhu a snížení
počtu zprostředkovatelů a počtu masných složek. Pokud jde o
mezinárodní obchod, bude mít tento scénář pravděpodobně za
následek změny obchodních toků s rizikem, že provozovatelé
potravinářských podniků v EU se přeorientují na dodavatele
z EU, a vzniknou i dodatečné náklady pro provozovatele
potravinářských podniků ve třetích zemích. Odhaduje se, že
administrativní zátěž pro provozovatele potravinářských podniků bude
zanedbatelná, očekává se však, že zátěž pro orgány veřejné
správy se zvýší o 10–30 %. Scénář č. 3 by na jedné straně
poskytl smysluplné informace spotřebitelům, jelikož většina
z nich má zájem dozvědět se více informací o původu masa
v případě všech tří skupin masných výrobků, a bude
také pravděpodobně obnášet dodatečné náklady pro provozovatele
potravinářských podniků, což povede ke zvýšení cen v závislosti
na povaze masné složky (složek) a konečném produktu (konečných
produktech), což by mohlo ovlivnit spotřebu. Dodatečné provozní
náklady pro provozovatele potravinářských podniků se budou podle
tohoto scénáře pohybovat pravděpodobně v rozmezí od +15–20
% až 50 %. Pokud jde o konkurenceschopnost a obchod, dopad by byl podobný, i
když markantnější než dopad u scénáře č. 2. Dodatečná administrativní
zátěž může způsobit nárůst celkových výrobních nákladů
o 8–12 %, zatímco zátěž pro veřejné orgány bude
pravděpodobně vyšší než u scénáře č. 2. Náklady však budou
vyšší v rámci scénáře č. 3. Pokud nebudou navýšeny
finanční prostředky přidělené kontrolním orgánům ze
státních rozpočtů, což je v současném ekonomickém prostředí
převládající trend, pravděpodobně dojde ke snížení četnosti
kontrol nebo změně priorit. Náklady na úřední kontroly by zmírnilo
možné uložení poplatků za provádění úředních kontrol. Komise se domnívá, že všechny uvedené možné
scénáře obnášejí výhody i nevýhody, o nichž je potřeba
intenzivně diskutovat s Radou a Evropským parlamentem. Na
základě těchto diskusí Komise zváží, zda je třeba podniknout
další kroky, případně jaké. Mezi ně může patřit
předložení legislativního návrhu na regulaci označování původu
masa použitého jako složka v potravinách. [1] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 1169/2011 ze dne 25. října 2011 o poskytování informací
o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006
a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS,
směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady
2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise
(ES) č. 608/2004 (Úř. věst. L 304, 22.11.2011, s. 18). [2] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému
identifikace a evidence skotu a o označování hovězího masa a
výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 850/97
(Úř. věst. L 204, 11.8.2000, s. 1). [3] Posouzení dopadů – Pracovní dokument útvarů
Komise – Povinné uvádění původu pro nezpracované vepřové,
drůbeží, skopové a kozí maso, dosud nezveřejněno. [4] Zprávu Komise o fungování trhu masa pro
spotřebitele v Evropské unii z května 2013 naleznete na adrese:
http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/mms_commission_report_en.pdf. [5] Posouzení dopadů – Pracovní dokument útvarů
Komise – Povinné uvádění původu pro nezpracované vepřové,
drůbeží, skopové a kozí maso, dosud nezveřejněno. [6] GŘ AGRI 2013: „Vyhlídky trhů se
zemědělskými výrobky a příjmů v Evropské unii na
období 2012–2020“, 2013. [7] Odřezky jsou zbytky, které vznikají při
porcování jatečně upraveného těla a mohou mít vysokou hodnotu. [8] Článek 18 nařízení Evropského parlamentu a
Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví
obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský
úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se
bezpečnosti potravin (Úř. věst L 31, 1.2.2002, s. 1). [9] Prováděcí nařízení Komise (EU)
č. 931/2011 ze dne 19. září 2011 o požadavcích na
sledovatelnost stanovených nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 178/2002 pro potraviny živočišného původu (Úř.
věst. L 242, 20.9.2011, s. 2). [10] Příloha D (spotřebitelský průzkum) dosud
nepublikované studie s názvem „Study on the application of rules on
voluntary origin labelling of foods and on the mandatory indication of country
of origin or place of provenance of meat used as an ingredient“, (dále
jen „studie FCEC“). Vzhledem ke skutečnosti, že spotřebitelský
průzkum FCEC probíhal v době skandálu s koňským masem (prosinec
2012 – březen 2013), který ovlivnil důvěru
spotřebitelů v odvětví masných výrobků / výrobků
s obsahem masa, nelze vyloučit, že tento faktor mohl ovlivnit
výsledky studie. [11] Tato studie byla provedena před rokem 2013, tj.
před skandálem s koňským masem. [12] Pracovní dokument útvarů Komise, s. 22–28. [13] Studie FCEC, s. 10. [14] Tyto rozdíly jsou podrobně popsány v pracovním
dokumentu útvarů Komise, s. 30–32. [15] Pracovní dokument útvarů Komise s. 40. [16] Příloha D studie FCEC. [17] „Study on mandatory origin labelling for pig, poultry
and sheep and goat meat“ (Studie o povinném označení původu
vepřového, drůbežího, skopového a kozího masa“), institut LEI
Wageningen University (2013). [18] Studie FCEC, s. 25. [19] Další scénáře (tj. povinné označení
uvádějící místo provenience na vyšší nebo nižší úrovni než zemi, povinné
označení původu na základě původu rozděleného do
tří stadií – „narození, odchov a porážka“, nebo povinné označení
původu pouze na základě místa narození nebo místa narození
a porážky nebo pouze místa porážky) byly považovány za neproveditelné, a
tudíž nebyly podrobeny detailní analýze. [20] Například se zdá, že v Brazílii jsou
sledovatelnost a označení původu v současnosti
zajišťovány na úrovni země na základě místa zemědělské
činnosti a chovu.