ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o provádění právních předpisů EU o odpadech směrnice 2006/12/ES o odpadech, směrnice 91/689/EHS o nebezpečných odpadech, směrnice 75/439/EHS o odpadních olejích, směrnice 86/278/EHS o kalech z čistíren odpadních vod, směrnice 94/62/ES o obalech a obalových odpadech, směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů a směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických zařízeních za období 2007–2009 /* COM/2013/06 final */
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU,
RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU
REGIONŮ o provádění právních předpisů
EU o odpadech směrnice 2006/12/ES o odpadech,
směrnice 91/689/EHS o nebezpečných odpadech,
směrnice 75/439/EHS o odpadních olejích, směrnice 86/278/EHS o kalech
z čistíren odpadních vod,
směrnice 94/62/ES o obalech a obalových odpadech,
směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů a
směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických
zařízeních
za období 2007–2009 1. Úvod Cílem této zprávy je informovat o
provádění právních předpisů EU o odpadech v období 2007–2009.
Týká se směrnic 2006/12/ES o odpadech, 91/689/EHS
o nebezpečných odpadech, 75/439/EHS o odpadních olejích,
86/278/EHS o kalech z čistíren odpadních vod, 94/62/ES
o obalech a obalových odpadech, 1999/31/ES o skládkách
odpadů a 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických
zařízeních. Prováděním nařízení (ES) č. 1013/2006 o
přepravě odpadů, směrnice 2006/21/ES o nakládání s odpady z
těžebního průmyslu a směrnice 2000/53/ES o vozidlech s
ukončenou životností se budou zabývat samostatné zprávy. Zpráva vychází z informací poskytnutých
členskými státy. Podrobné zprávy o každé směrnici jsou k dispozici na
adrese http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. Směrnice 2006/12/ES o odpadech,
91/689/EHS o nebezpečných odpadech a 75/439/EHS o odpadních olejích byly
zrušeny s účinkem ode dne 12. prosince 2010 revidovanou směrnicí
2008/98/ES o odpadech, která obsahuje jejich hlavní ustanovení. Proto se jedná
o poslední zprávu o provádění těchto směrnic. Pro směrnici
2008/98/ES[1]
byl zaveden nový dotazník o provádění. Přehled změn acquis
v oblasti odpadů je znázorněn na obrázku 1 v příloze této
zprávy. 2. Včasnost a kvalita podávání
zpráv Pro vykazované období 2007–2009
téměř všechny členské státy dodržely své oznamovací povinnosti[2].
Nicméně kázeň členských států by se při podávání zpráv
měla ještě zlepšit. Zprávy od čtyř členských
států nebyly poskytnuty včas, předložené zprávy někdy
neobsahovaly odpovědi na všechny otázky a informace nebyly vždy úplné. Pokud jde o roční údaje o recyklaci a
využití odpadních elektrických a elektronických zařízení (OEEZ)
a obalů, většina členských států odkázala na
výroční zprávy předložené Eurostatu. U většiny členských
států nebyly k dispozici žádné údaje za rok 2009 (což je v souladu s
požadavky na podávání zpráv, pokud jde o OEEZ). Úplný soubor údajů za rok 2007
a 2008 pro OEEZ a balení byl k dispozici pro celkovou míru recyklace a využití,
jakož i pro míru recyklace a sběru konkrétních materiálů nebo toku
odpadů. Kvalita podávání zpráv a poskytnutých
informací se značně lišila. Členské státy často poskytovaly
nejasné odpovědi. Ačkoli to v některých případech lze přičíst
nejasné formulaci několika otázek v dotaznících o provádění, byly odpovědi
členských států opakovaně vágní, např. byly často
činěny odkazy na vnitrostátní právní předpisy, aniž by byly
uvedeny další podrobnosti, a to i tam, kde byly vysvětlení či
informace o zkušenostech výslovně požadovány. 3. Směrnice 2006/12/ES o odpadech
(rámcová směrnice o odpadech) Tato směrnice, která je nyní zrušena a
nahrazena směrnicí 2008/98/ES o odpadech, stanovila základní požadavky,
definice a zásady týkající se nakládání s odpady v EU. Rámcová směrnice o
odpadech, která byla přijata v roce 1975 a podstatně revidována v
roce 1991, byla mnohokrát pozměněna. Směrnice 2006/12/ES (dále
jen „rámcová směrnice o odpadech z roku 2006“), což je kodifikované znění
předchozí směrnice 75/442/EHS, byla příslušným dokumentem pro
vykazované období 2007–2009. Rámcová směrnice o odpadech z roku 2006
zavedla zásadní definice týkající se nakládání s odpady (jako například
definici „odpadu“), uložila členským státům, aby zavedly
přiměřenou síť zařízení na odstraňování odpadu, a
zavedla třístupňovou hierarchii způsobů nakládání s odpady,
která upřednostňuje prevenci vzniku odpadů před jejich
využíváním, přičemž odstraňování odpadů je poslední
instancí. Směrnice uložila členským státům povinnost zajistit
využívání nebo odstraňování odpadů bez ohrožení lidského zdraví
a životního prostředí a zakázala svévolné opuštění,
nepovolené ukládání a nekontrolované odstraňování odpadů.
Vyžadovala od členských států, aby vypracovaly vnitrostátní plány pro
nakládání s odpady, a zavedla povinnost získat povolení pro
manipulaci s odpady. Všechny vykazující členské státy
potvrdily, že směrnici začlenily do svých vnitrostátních právních
předpisů a dodržují její základní požadavky, včetně vypracování
jednoho nebo více plánů pro nakládání s odpady a provedení kroků k
soběstačnosti při odstraňování odpadů. Kromě toho
všechny vykazující členské státy potvrdily soulad s ustanoveními rámcové
směrnice o odpadech z roku 2006, které se týkají požadavků na
povolení a vedení záznamů. Byl však zjištěn významný nedostatek
při uplatňování právních předpisů EU o odpadech, pokud jde
o zvolené způsoby zpracování odpadu. Statistické údaje ukázaly, že mnohé
členské státy nadále ve značné míře závisejí na skládkování
odpadu z domácností, což nebylo v souladu s koncepcí hierarchie
způsobů nakládání s odpady, jak zdůrazňuje čl. 3 odst.
1 rámcové směrnice o odpadech z roku 2006, a bude ještě více v
rozporu s požadavky revidované rámcové směrnice o odpadech, která zavádí
pětistupňovou hierarchii způsobů nakládání s odpady. V roce
2009 se metody zpracování komunálního odpadu mezi členskými státy
značně lišily, a to od velmi vysoké závislosti na skládkování
(Bulharsko, Rumunsko, Malta, Litva a Lotyšsko skládkují více než 90 % svého
odpadu) až pod hranici 5 % skládkování (Belgie, Dánsko, Německo,
Nizozemsko, Rakousko a Švédsko). Nejvyšší míry recyklace (včetně
kompostování[3])
bylo dosaženo v Rakousku (70 %), následuje Německo (66 %), Belgie a
Nizozemsko (60 %) a Švédsko (55 %). Švédsko, Dánsko, Nizozemsko, Lucembursko,
Belgie, Německo a Francie vykázaly nejvyšší míru spalování (v té době
se nerozlišovalo mezi spalováním s využitím energie a bez využití energie).
Tyto velké nesrovnalosti byly do určité míry způsobeny zpožděním
v provádění předpisů o odpadech v členských státech, které
přistoupily k EU po roce 2004. Pokrok v těchto zemích proto bude
muset být pečlivě sledován jako hlavní ukazatel účinnosti jejich
politiky v oblasti nakládání s odpady. Nicméně v některých starších
členských státech se ukázala trvale nízká úroveň plnění
(např. Řecko skládkuje 82 % odpadu, Portugalsko vykazuje pouze 20%
míru recyklace). V těchto zemích by prostřednictvím cíleného
poradenství a využívání finančních prostředků ze strukturálních
fondů a Fondu soudržnosti měl být podpořen pokrok. Určitý pokrok při nakládání s
komunálními odpady lze vysledovat v porovnání s předchozím vykazovaným
obdobím, což lze pravděpodobně vysvětlit lepší infrastrukturou
pro nakládání s odpady zřízenou v minulých letech. Provádění
směrnic EU týkajících se toku odpadů (např. směrnice o
obalech, směrnice o OEEZ a směrnice o bateriích) a opatření,
jejichž účelem je splnit cíle v nich uvedené, byly rovněž hnací
silou, jelikož infrastruktura, systémy sběru, informační kampaně
atd., které byly zavedeny za účelem dosažení souladu s těmito
právními předpisy, celkově přispěly k lepšímu nakládání s
odpady. S ohledem na cíl EU přejít k evropské recyklační
společnosti, který zdůrazňuje revidovaná rámcová směrnice o
odpadech 2008/98/ES, nicméně celkové údaje o nakládání s odpady
obecně, a údaje o nakládání s komunálními odpady konkrétně,
zůstávají i nadále neuspokojivé. Stále existuje obrovský potenciál
recyklace, který ponechává více než polovinu stávajících zdrojů v odpadu
nevyužitou, a je třeba začít urychleně zavádět moderní
systémy nakládání s odpadem, jež účinně využívají zdroje. 4. Směrnice 91/689/EHS o
nebezpečných odpadech Směrnice o nebezpečných odpadech,
která byla zrušena a jejíž hlavní ustanovení tvoří součást
směrnice 2008/98/ES o odpadech, zavedla jednotnou definici
nebezpečných odpadů a zajistila nakládání s tímto tokem odpadů
způsobem šetrným k životnímu prostředí. Vedle opatření, které
stanovila rámcová směrnice o odpadech z roku 2006, byla uložena řada
kontrolních opatření, pokud jde o nakládání s nebezpečnými odpady,
včetně zákazu směšování nebezpečných odpadů,
požadavků na sledovatelnost a informování Komise o odpadech vykazujících
nebezpečné vlastnosti, která však nejsou v příslušných seznamech
uvedena. Všechny vykazující členské státy provedly
příslušná ustanovení směrnice o nebezpečných odpadech do
vnitrostátních právních předpisů. Nicméně informace poskytované
vykazujícími členskými státy nebyly ve všech případech přesné a
vyčerpávající. Zejména i nadále přetrvávají obavy, pokud jde o
prosazování zákazu směšování odpadů a související výjimky. Existují
pochybnosti o tom, zda kontroly založené na konkrétních případech a
stížnostech nahlášených některými členskými státy byly
dostačující pro splnění požadavků na přiměřené
pravidelné kontroly. Kromě toho není vždy zřejmé, zda se kontroly a
rovněž požadavky na podávání zpráv skutečně týkaly
původců nebezpečných odpadů nebo obecně podniků
nebo závodů zapojených do nakládání s odpady. 5. Směrnice 75/439/EHS o nakládání s
odpadními oleji Směrnice o nakládání s odpadními oleji
byla rovněž zrušena ode dne 12. prosince 2010 a na odpadní oleje se nyní
vztahuje směrnice 2008/98/ES o odpadech. Všechny členské státy provedly
směrnici o nakládání s odpadními oleji do vnitrostátních právních
předpisů. Posouzení zpráv členských států ukázalo, že byly
zavedeny vhodné povolovací a kontrolní mechanismy, které mají za cíl
předcházet nepříznivým účinkům nakládání s odpadními
oleji na životní prostředí a lidské zdraví. V letech 2008 a 2009 byly v celé EU
uplatňovány různé metody zpracování. Sedm členských států
dalo přednost regeneraci odpadních olejů před jejich spalováním
a skládkováním, čtyři členské státy se zaměřily na
spalování a jeden zvolil pro nakládání s těmito odpady možnost skládkování.
Dva členské státy značnou část svých odpadních olejů
vyvážely. Osm členských států nebylo možné podrobně analyzovat z
důvodu chybějících údajů. Zbývajících pět členských
států se rozhodlo pro kombinaci všech tří možností zpracování. Řada členských států
čelila některým omezením, která bránila regeneraci nebo spalování
odpadních olejů. Nejčastější příčinou byla malá
množství vyprodukovaného a sebraného oleje a následně neexistence
zpracovatelské kapacity. Z ekonomického hlediska se investice do infrastruktury
pro zpracování odpadních olejů v těchto zemích nejevily jako
odůvodněné. 6. Směrnice 86/278/EHS o kalech
z čistíren odpadních vod Cílem směrnice o kalech z čistíren
odpadních vod je podporovat využívání kalů z čistíren odpadních vod v
zemědělství a zamezit jejich škodlivým účinkům na
půdu, rostliny, zvířata a lidské zdraví. Směrnice obsahuje
řadu požadavků na jakost kalů z čistíren odpadních vod pro
použití v zemědělství, na kvalitu půdy, na níž má být kal
použit, nebo ohledně omezení používání kalů z čistíren odpadních
vod pro určité účely a v určitém časovém období. Hlavním
cílem těchto požadavků je omezit koncentrace těžkých kovů v
půdách. Za tímto účelem byly stanoveny mezní hodnoty pro těžké
kovy v půdách, na kterých se používá kal z čistíren odpadních vod, a
pro maximální roční množství těžkých kovů, které může být
zavedeno do půdy prostřednictvím používání kalů z čistíren
odpadních vod v zemědělství. Transpozice a provádění této
směrnice jsou nadále bezproblémové a od minulého vykazovaného období
nedošlo k žádným zásadním změnám. Je zajímavé, že existují velké rozdíly
mezi členskými státy, pokud jde o vnitrostátní mezní hodnoty pro
těžké kovy: zatímco některé členské státy přijaly prahové
hodnoty směrnice, jiné se rozhodly zavést mnohem přísnější mezní
hodnoty. Z analýzy údajů oznámených členskými
státy o kalu vyrobeném a používaném v zemědělství vyplývá, že cíle
podporovat používání kalů z čistíren odpadních vod v
zemědělství bylo dosaženo. Ačkoli se výroba kalů z
čistíren odpadních vod mezi lety 2007 a 2009 mírně snížila (< 1
%), členské státy hlásí ve stejném časovém období zvýšení používání
kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství
přibližně o 8 %. V prvním čtvrtletí roku 2013 provede
Komise následné hodnocení řady směrnic o toku odpadů, včetně
směrnice o kalech z čistíren odpadních vod. 7. Směrnice 94/62/ES o obalech a
obalových odpadech Cílem směrnice o obalech je
harmonizovat vnitrostátní opatření tak, aby se zabránilo vlivu obalů
a obalových odpadů na životní prostředí nebo aby se tyto dopady
omezily a aby se zabezpečilo řádné fungování vnitřního trhu.
Směrnice obsahuje ustanovení o prevenci vzniku obalových odpadů,
opakovaném použití obalů a o využití a recyklaci obalových odpadů.
Směrnice stanoví cíle v oblasti recyklace a využití, ukládá
členským státům povinnost zavést systémy sběru obalových
odpadů a stanoví minimální požadavky, které musí všechny obaly
splňovat, než mohou být uvedeny na trh EU. Několika členským
státům byla poskytnuta přechodná období pro dosažení cílů
využívání a recyklace. Obecně všechny vykazující členské
státy řádně provedly požadavky směrnice do svých vnitrostátních
právních předpisů. Na základě informací poskytnutých
členskými státy a rovněž na základě statistických údajů
Eurostatu lze předpokládat, že celková úroveň provádění je
nadále uspokojivá. Pouze dva členské státy uvedly, že jejich vnitrostátní
právní předpisy byly během vykazovaného období změněny. V letech 2007 až 2009 bylo množství a složení
vyprodukovaných obalových odpadů poměrně stabilní,
přičemž v letech 2007 a 2008 došlo k mírnému zvýšení hmotnosti. V
roce 2009 došlo k výraznému poklesu množství vyprodukovaných obalových
odpadů, a to pod úroveň roku 2005, ačkoli není možno
přesně uvést důvody, které k tomuto vývoji vedly. Řecku, Irsku a Portugalsku byla do roku
2011 povolena přechodná období týkající se cílů v oblasti zpracování
obalových odpadů vzhledem k velkému počtu malých ostrovů
(Řecko), k existenci venkovských a horských oblastí (Irsko), respektive k
nízké úrovni spotřeby obalů (Portugalsko). Kromě toho
směrnice 2005/20/ES a smlouvy o přistoupení povolují pozdější
termín pro splnění cílů zemím, které přistoupily k Evropské unii
v roce 2004 (Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva,
Maďarsko, Malta, Polsko, Slovensko a Slovinsko) a v roce 2007 (Bulharsko a
Rumunsko). Celková míra využití a recyklace oproti
předchozímu vykazovanému období se významně zvýšila, a to zejména
díky zavedení systémů sběru a zpracování obalových odpadů v
nových členských státech. Mezi lety 2007 a 2009 se celková míra využití a
recyklace na úrovni EU-27 mírně, ale stále zvyšovala. Převážná většina členských
států dosáhla cílů v oblasti celkového využívání a recyklace, jakož i
s určitými výjimkami recyklačních cílů pro konkrétní materiály.
V roce 2009 čtyři členské státy nesplnily jeden nebo více
vymezených cílů. Některé členské státy nedosáhly cíle v jednom
roce, ale byly schopny jej dosáhnout v předchozím nebo následujícím roce,
což naznačuje, že tyto členské státy nemají žádné systematické
strukturální nedostatky v infrastruktuře pro nakládání s odpady. Jiné
členské státy však během vykazovaného období soustavně
nedosahovaly celkových cílů využití/recyklace nebo cílů stanovených
pro konkrétní materiály, a tento problém musí být řešen individuálně. Většina členských států
přijala opatření k prevenci vzniku obalových odpadů,
nicméně větší úsilí v prevenci vzniku obalových odpadů a rozvoj
systémů pro opakované použití obalů zůstává trvalým úkolem
členských států. Všechny vykazující členské státy uvedly,
že zřídily systémy odděleného sběru obalových odpadů[4]. Systémy
se liší, pokud jde o jejich účinnost a dostupnost pro obyvatelstvo a
náklady pro občany. Některé členské státy, které
přistoupily v roce 2004, začaly teprve nedávno zavádět
odpovídající infrastrukturu prostřednictvím pilotních projektů v
městských oblastech. Členské státy provedly řadu různých
iniciativ pro zvýšení informovanosti spotřebitelů a podniků o
nakládání s obalovými odpady způsobem šetrným k životnímu prostředí,
včetně odděleného sběru. Tam, kde tyto systémy byly
zavedeny, byla účinnost odděleného sběru (a následná kvalita
recyklace) výrazně vyšší. Provádění a praktické vymáhání
požadavků stanovených směrnicí se mezi členskými státy
značně liší, což potvrzuje hodnocení statistických údajů. Směrnice
o obalech je rovněž předmětem plánovaného následného hodnocení,
které má být zahájeno v roce 2013. 8. Směrnice 1999/31/ES o skládkách
odpadů Směrnice o skládkách je určena k
zabránění či snížení nepříznivých účinků skladování
odpadu na životní prostředí a lidské zdraví. Stanoví přísné technické
požadavky na skládky odpadů a zvláštní požadavky pro přijímání
odpadů na skládky a stanoví kategorie skládek podle druhů
odpadů, které na nich mají být uloženy. Směrnice ukládá členským
státům povinnost zajistit, aby příslušné vnitrostátní orgány
udělovaly povolení k provozování skládek. Hlavní ustanovení obsahují
cíle pro postupné snižování množství komunálního biologicky rozložitelného
odpadu[5]
na skládkách tak, aby se snížil obsah methanu[6], a tyto cíle doplňují technické
požadavky na zachycování a zpracování skládkového plynu. Skládkování bylo vždy nejméně žádoucí
možností nakládání s odpady. To potvrdila rámcová směrnice o odpadech z
roku 2008. Řada členských států přijala opatření k
jeho úplnému odstranění a v tomto ohledu byly velmi úspěšné (v
Belgii, Dánsku, Německu, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku klesla míra
skládkování komunálního odpadu pod 5 %). V mnoha zemích je však skládkování
převažující (i když ne jedinou) možností nakládání s komunálním odpadem.
Tyto země musí vyvinout značné úsilí ke změně situace a
výrazně snížit skládkování. Členské státy oznámily, že do svých
vnitrostátních právních předpisů provedly většinu požadavků
směrnice. Všechny členské státy oznámily, že přijaly
opatření s cílem snížit skládkování komunálního odpadu, včetně
programů prevence, a přijaly vnitrostátní strategie a opatření
ke snížení množství biologicky rozložitelného odpadu ukládaného na skládky.
Poskytnuté údaje týkající se množství biologicky rozložitelného odpadu
ukládaného na skládky ukazují, že množství tohoto odpadu se neustále snižuje. Z
19 členských států, jejichž údaje lze porovnat s údaji z předcházející
zprávy, bylo 11 schopno snížit množství biologicky rozložitelného komunálního
odpadu ukládaného na skládky. Všechny členské státy stanovily kritéria
pro přijímání odpadu na skládky různých tříd. Technické
požadavky směrnice (monitorování průsakové vody[7], povrchových
a podzemních vod a emisí plynů) jsou obecně dobře provedeny do
vnitrostátních právních předpisů. Avšak úplné údaje o praktickém
vynucování těchto požadavků provozovateli skládek nejsou vždy k
dispozici. Podle dostupných údajů byl na konci vykazovaného období
2007–2009 v provozu stále značný počet nevyhovujících skládek, i když
se jejich počet ve srovnání s předchozí zprávou snížil (zejména v
případě skládek odpadů neklasifikovaných jako nebezpečné).
Většina členských států uvedla, že veškeré skládky v provozu,
včetně skládek inertních odpadů, jsou v souladu s požadavky
směrnice. Čtyři členské státy uvedly pouze malý podíl
vyhovujících skládek, přičemž ostatní skládky vyžadují zlepšení a
modernizaci. Komise provede přezkum cílů pro
snížení biologicky rozložitelného odpadu na skládkách a v roce 2014 předloží
zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s
příslušným návrhem. 9. Směrnice 2002/96/ES
o odpadních elektrických a elektronických zařízeních
(směrnice o OEEZ) Cílem směrnice o OEEZ je podpora a
optimalizace sběru, opětovného použití, recyklace a využití odpadu z
elektrických a elektronických zařízení (OEEZ), jakož i zajištění
vysoké úrovně ochrany životního prostředí a lidského zdraví.
Směrnice stanoví zřízení systémů sběru pro vracení starých
zařízení a zdůrazňuje odpovědnost výrobce jako základní
politický mechanismus pro snižování množství OEEZ pro konečnou likvidaci.
Směrnice se zaměřuje na zlepšení konstrukce výrobku s cílem
předcházet vzniku OEEZ a zvýšit jejich opětovnou použitelnost a využitelnost
a stanoví financování systémů pro využití a zpracování OEEZ výrobci.
Zdůrazňuje, že s OEEZ by mělo být vzhledem k jejich často
nebezpečným vlastnostem a materiální hodnotě jako zdroje
pečlivě nakládáno. Směrnice proto stanoví povinné cíle pro členské
státy týkající se sběru OEEZ z domácností a cíle pro opětovné
použití/recyklaci a využití různých kategorií OEEZ, aby se
přispělo k účinnému využití tohoto zdroje (některým
členským státům byla pro dosažení cílů poskytnuta přechodná
období). V roce 2008 zahájila Komise přepracování
směrnice o OEEZ, aby došlo k přizpůsobení cílů sběru
realitě v různých členských státech, posílily se předpisy
proti nedovolené přepravě a snížila administrativní zátěž. Nová
směrnice o OEEZ byla přijata 4. července 2012[8]. Všechny členské státy provedly
příslušná ustanovení směrnice o OEEZ do svých vnitrostátních právních
předpisů. Na základě národních zpráv o
provádění pro období 2007 až 2009 a předložených údajů o
plnění cílů je patrné, že úroveň souladu s touto směrnicí
byla obecně uspokojivá. Ve vykazovaných letech 2007 a 2008 musely
země EU-15 splnit cíle stanovené směrnicí. V roce 2008 muselo tento
požadavek splnit i Slovinsko. Ostatní členské státy budou muset prokázat
shodu od vykazovaného roku 2009. Údaje vykázaly všechny členské státy. Ze
zemí, které musely požadavek splnit v roce 2008, byly pouze Itálie a Slovinsko
výrazně pod stávajícím cílem sběru ve výši 4 kg[9]. Z dosud
hlášených ročních údajů je jasně zřejmý pozitivní trend ve
sběru a opětovném využití. Všechny vykazující členské státy oznámily
zavedení systémů sběru OEEZ. Sběr komunálního odpadu byl
převažující zvolenou možností; pouze v několika případech
existují kromě kolektivních systémů i samostatné soukromé systémy.
Vnitrostátní systémy se liší ve složitosti a účinnosti, jakož i v
blízkosti a dostupnosti obyvatelům. Kromě toho se míra rozvoje liší v
každé zemi a mezi venkovskými a městskými oblastmi. Ve všech členských státech, pro které
byly údaje k dispozici, bylo v tomto vykazovaném období sebráno, opětovně
použito/recyklováno a využito stále větší množství OEEZ. Převážná
většina členských států byla schopna dosáhnout cílů
sběru stanovených směrnicí[10]
a rovněž cílů pro opětovné použití/recyklaci a využití podle
konkrétních kategorií. V případech, kdy členské státy nesplnily cíle
směrnice, se obvykle jednalo o nesplnění některých cílů (a
nikoli celého souboru cílů). V roce 2007 a 2008 nesplnily až tři
vykazující členské státy cíle v oblasti opětovného použití/recyklace
týkající se konkrétního toku odpadů. 10. Závěry Ze zpráv členských států za období
2007 až 2009 vyplývá, že právní předpisy EU o odpadech jsou do značné
míry řádně provedeny do vnitrostátních právních předpisů. Podle informací poskytnutých členskými
státy a dostupných statistických údajů je úroveň provádění
směrnice o OEEZ a směrnice o obalech celkově uspokojivá a pouze
několik členských států nesplnilo jednotlivé cíle. V souvislosti s prováděním směrnic
týkajících se nakládání s odpadními oleji a kalů z čistíren odpadních
vod nebyly zjištěny žádné závažnější problémy a nedostatky. U jiných směrnic jsou však významné
problémy s praktickým prováděním a prosazováním. Tento závěr lze
vyvodit nejen ze zpráv členských států o provádění, ale také z
jiných zdrojů informací, jako jsou údaje Eurostatu, vlastní studie Komise
nebo počet stížností a případů porušení právních
předpisů týkajících se nakládání s odpady. Úroveň prosazování se
u různých směrnic značně liší, přičemž
směrnice o nebezpečných odpadech, rámcová směrnice o odpadech z
roku 2006 a směrnice o skládkách vyvolávají největší obavy. S ohledem na praktické prosazování
směrnice o nebezpečných odpadech se pochyby týkají zákazu
směšování odpadů[11]
a souvisejících výjimek vymezených směrnicí[12] a v
širší perspektivě rovněž chápání „pravidelných“ kontrol a
souvisejících zařízení podléhajících kontrolám v některých
členských státech. Přestože jsou přísné požadavky
směrnice o skládkách v mnoha případech provedeny do vnitrostátních
právních předpisů a jsou přijímána opatření k omezení
biologicky rozložitelného odpadu ukládaného na skládky, je počet
nevyhovujících skládek, které jsou stále v provozu, nadále důvodem k
obavám. Dalším vážným problémem je celková míra skládkování. Zatímco
některé členské státy ukázaly, že omezení odpadu téměř na
nulu je proveditelné, některé další z velké části spoléhají na tuto
nejméně vhodnou možnost nakládání s odpady. To s ohledem na politický cíl
téměř úplného odstranění skládkování, který je obsažen v Plánu
pro Evropu účinněji využívající zdroje, vyžaduje zvláštní pozornost. Pokud jde o rámcovou směrnici o odpadech
z roku 2006, ukazují dostupné statistiky, počet případů
porušování práva, předchozí zprávy o provádění a vlastní studie
Komise trvalé nedostatky v oblasti provádění a prosazování.
Přetrvávají obavy ohledně řádného provádění hierarchie
způsobů nakládání s odpady i v její třístupňové verzi a
ohledně vysokého stupně závislosti na skládkování, což vede k
nevyužitému potenciálu recyklace a využití odpadu, i když v průběhu tohoto
vykazovaného období lze vysledovat určitý pokrok. K největším
překážkám lepšího provádění na úrovni členských států
patří nedostatek závazků a zdrojů pro kontrolu a prosazování
provádění v kombinaci se strukturálními, institucionálními a ústavními omezeními[13].
Řešení těchto překážek, jakož i doplnění
důkladnějších vnitrostátních kontrol a lepších znalostí o nakládání s
odpady by přineslo významné zlepšení. Směrnice 2008/98/ES o odpadech upravila
hierarchii způsobů nakládání s odpady a klade větší důraz
na předcházení vzniku, opětovné použití a recyklaci odpadů.
Začlenění nových cílů v oblasti recyklace a využití do této
směrnice bude důležitým faktorem na cestě k lepšímu využívání
materiálů obsažených v odpadu namísto jejich odstraňování. Revidovaná
směrnice zároveň umožňuje členským státům odchýlit se
od hierarchie, je-li to odůvodněno zohledňováním životního
cyklu, pokud jde o celkový dopad vzniku odpadů a nakládání s nimi. To
umožní členským státům zaujmout širší přístup k identifikaci a
provádění možností nakládání s odpady, jež představují nejnižší
zátěž pro životní prostředí[14].
Z nedávné studie[15]
zveřejněné Komisí vyplývá, že úplné provedení právních
předpisů EU o odpadech by ušetřilo 72 miliard EUR
ročně, zvýšilo roční obrat odvětví nakládání s odpady a
recyklace v EU o 42 miliard EUR a vytvořilo více než 400 000 pracovních
míst do roku 2020. Nelegální činnost spojená s odpady či
chybějící infrastruktura v členských státech vedou k nevyužitým
příležitostem pro hospodářský růst, které si nemůžeme
dovolit, a k hrozbám pro životní prostředí. Je proto naprosto nezbytné
přijmout rozhodná opatření k překlenutí rozdílů při
provádění právních předpisů v oblasti nakládání s odpady a
přejít ke společnosti účinně využívající zdroje. Příloha Obrázek 1. Přehled
právních předpisů EU o odpadu – stav v červenci 2012 Obrázek 2. Komunální odpad
vyprodukovaný jednotlivými zeměmi v roce 1995, 2002 a 2009, rozděleno
podle úrovně roku 2009 (v kg na osobu) Obrázek 3. Komunální odpad ukládaný na
skládky, spalovaný, recyklovaný a kompostovaný v EU-27 v letech 1995–2009 Obrázek 4. Zpracování komunálního odpadu
roce 2009 (zdroj: GŘ ENV, na základě údajů Eurostatu) Obrázek 5. Produkce minerálního a jiného
než minerálního odpadu v roce 2008 (v kg na osobu) Obrázek 6. Produkce
nebezpečného odpadu v letech 2004 až 2008 (v kg na osobu) Obrázek 7. Vývoj
zpracování odpadů v EU-27 podle kategorie odpadů v letech 2004 až
2008 (v tis. tun) Obrázek 8. Přehled
cílů týkajících se OEEZ ke zpracování v souladu s čl. 7 odst. 2
směrnice 2002/96/ES o OEEZ Zpracování zahrnuje alespoň odstranění všech tekutin. Směrnice v článku 7 stanoví konkrétní cíle recyklace a využití, jež se liší v závislosti na konkrétních kategoriích zařízení. || Míra opětovného použití a recyklace (podle průměrné hmotnosti na spotřebič) || Míra využití (podle průměrné hmotnosti na spotřebič) Elektronický tok odpadů: Velké spotřebiče pro domácnost || 75 % || 80 % Automaty || 75 % || 80 % Zařízení informačních technologií a telekomunikační zařízení || 65 % || 75 % Spotřební elektronika || 65 % || 75 % Malé spotřebiče pro domácnost || 70 % || 50 % Osvětlovací zařízení || 70 % || 50 % Elektrické a elektronické nástroje (s výjimkou velkých stacionárních průmyslových nástrojů) || 70 % || 50 % Hračky, vybavení pro volný čas || 70 % || 50 % Přístroje pro monitorování a kontrolu || 70 % || 50 % Výbojky || 80 % || [1] Prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 18. dubna 2012,
kterým se zavádí dotazník pro zprávy členských států o provádění
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES o odpadech, http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/pdf/C_2012_2384.pdf. [2] S
výjimkou Francie, Řecka, Malty a belgických regionů Brusel a
Valonsko, které v době dokončení této zprávy neposkytly úplný soubor
zpráv o provádění. [3] Kompostování
je proces, který přeměňuje biomasu na kompost za použití kyslíku
a určitých mikroorganismů (podrobné vysvětlení různých
forem zpracování biologicky rozložitelného odpadu viz rámeček 2 pracovního
dokumentu útvarů Komise, který je průvodním dokumentem ke
sdělení Komise o budoucím postupu při nakládání s biologickým odpadem
v Evropské unii, SEK(2010) 577 v konečném znění, k dispozici na
adrese http://ec.europa.eu/environment/waste/compost/pdf/sec_biowaste.pdf). [4] Systémy
odděleného sběru obalových odpadů se rozumí systémy, které
byly vytvořeny s cílem umožnit zpětný odběr nebo sběr
použitých obalů nebo obalových odpadů od spotřebitelů a
jiných konečných uživatelů nebo z toků odpadů za účelem
jejich usměrnění do nejvhodnějších alternativ nakládání s odpady
(čl. 7 odst. 1 písm. a) směrnice o obalech). [5] Biologicky
rozložitelným odpadem se rozumí veškerý odpad podléhající anaerobnímu
či aerobnímu rozkladu, jako jsou potravinářské a zahradní odpady a
rovněž papír a lepenka (čl. 2 písm. m) směrnice o skládkách). [6] Při
rozkladu biologicky rozložitelného odpadu na skládkách se vytváří silný
skleníkový plyn methan, který je z hlediska skleníkového efektu
přibližně 20krát silnější než CO2. [7] Průsakovou
vodou se rozumí jakákoli kapalina prosakující odpady uloženými na skládce a
vytékající ze skládky nebo ve skládce zadržovaná (viz čl. 2 písm. i)
směrnice o skládkách). [8] Směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2012/19/EU ze dne 4. července 2012
o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ),
Úř. věst. L 197, 24.7.2012, s. 38. [9] Členské
státy zajistí, aby bylo nejpozději do 31. prosince 2006 dosaženo míry
odděleného sběru v průměru nejméně čtyř
kilogramů OEEZ z domácností na osobu za rok (čl. 5 odst. 5
směrnice o OEEZ). [10] Cíle
týkající se různých kategorií OEEZ viz čl. 7 odst. 2 a příloha
IA směrnice o OEEZ, jakož i obrázek 8 v příloze této zprávy a tabulka
3 ve zvláštní zprávě o provádění směrnice o OEEZ na adrese:
http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. [11] Členské
státy přijmou nezbytná opatření vyžadující, aby zařízení a
podniky, které nakládají s nebezpečnými odpady, provádějí jejich
využití, sběr nebo přepravu, nemísily různé druhy
nebezpečných odpadů nebo nemísily nebezpečný odpad s odpadem,
který není klasifikován jako nebezpečný (čl. 2 odst. 2 směrnice
o nebezpečných odpadech). [12] Je
třeba vzít na vědomí, že ustanovení o zákazu směšování
odpadů a předpoklady možných výjimek jsou ve směrnici 2008/98/ES
podstatným způsobem pozměněny. [13] Viz studie Komise „Provádění právních předpisů
EU pro ekologický růst“; závěrečná zpráva ze dne
29. listopadu 2011 je k dispozici na adrese: http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf. [14] Viz pokyny
Komise o tom, jak uplatnit přístupy zohledňující životní cyklus
(např. posuzování životního cyklu) k nakládání s odpady, k dispozici na
adrese: http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/publications. [15] „Provádění
právních předpisů EU pro ekologický růst“, závěrečná
zpráva ze dne 29. listopadu 2011 je k dispozici na adrese: http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf.