EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62008FO0042
Order of the Civil Service Tribunal (First Chamber) of 18 February 2009. # Luigi Marcuccio v Commission of the European Communities. # Public service - Officials - Action for damages - Manifest inadmissibility. # Case F-42/08.
Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. února 2009.
Luigi Marcuccio proti Komisi Evropských společenství.
Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Zjevná nepřípustnost.
Věc F-42/08.
Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. února 2009.
Luigi Marcuccio proti Komisi Evropských společenství.
Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Zjevná nepřípustnost.
Věc F-42/08.
Sbírka rozhodnutí – Veřejná služba 2009 I-A-1-00035; II-A-1-00147
ECLI identifier: ECLI:EU:F:2009:16
USNESENÍ SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU
(první senát)
18. února 2009
Věc F-42/08
Luigi Marcuccio
v.
Komise Evropských společenství
„Veřejná služba – Úředníci – Žaloba na náhradu škody – Nedodržení přiměřené lhůty pro podání návrhu na náhradu škody – Zjevná nepřípustnost“
Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se L. Marcuccio domáhá v podstatě toho, aby byla Komisi uložena povinnost nahradit žalobci újmu vyplývající z toho, že mu zaslala oznámení na číslo faxu, který nesměla používat.
Rozhodnutí: Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná. Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.
Shrnutí
Úředníci – Žaloba – Lhůty – Žádost o náhradu škody určená orgánu – Dodržení přiměřené lhůty
(Statut Soudního dvora, článek 46; služební řád, článek 90)
Úředníkům nebo zaměstnancům přísluší, aby v přiměřené lhůtě předložili orgánu každý návrh, kterým se domáhají náhrady škody od Společenství, kterou mu lze přičíst, a to od okamžiku, kdy se dozvěděli o situaci, která je předmětem jejich stížnosti. Přiměřenost lhůty se posuzuje v závislosti na okolnostech každé věci, a zejména v závislosti na významu sporu pro dotčenou osobu, složitosti věci, jakož i chování dotčených stran.
V tomto ohledu je rovněž třeba zohlednit srovnávací měřítko, které nabízí pětiletá promlčecí lhůta stanovená článkem 46 statutu Soudního dvora v oblasti žalob na určení mimosmluvní odpovědnosti. Pětiletá lhůta však nemůže představovat rigidní a nedotknutelnou hranici, pod níž bude každý návrh přípustný bez ohledu na dobu, která uplyne předtím, než žalobce předloží svou žádost správě, a na okolnosti daného případu.
(viz body 19 až 22)
Odkazy:
Soud prvního stupně: 5. října 2004, Eagle a další v. Komise, T‑144/02, Sb. rozh. s. II‑3381, body 65 a 66
Soud pro veřejnou službu: 1. února 2007, Tsarnavas v. Komise, F‑125/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 76 a 77