EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0445
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS ON RESOURCE EFFICIENCY OPPORTUNITIES IN THE BUILDING SECTOR
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ O ÚČINNÉM VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ VE STAVEBNICTVÍ
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ O ÚČINNÉM VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ VE STAVEBNICTVÍ
/* COM/2014/0445 final */
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ O ÚČINNÉM VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ VE STAVEBNICTVÍ /* COM/2014/0445 final */
ÚČINNÉ VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ VE
STAVEBNICTVÍ
1. ÚVOD
Na stavbu a využívání budov v
EU připadá zhruba polovina veškerého objemu vytěžených surovin[1]
a spotřeby energie[2]
a přibližně třetina spotřeby vody[3]. Odvětví
rovněž produkuje zhruba jednu třetinu veškerého odpadu[4] a je spojeno s
environmentálními tlaky, které vznikají v různých fázích životního
cyklu budov, včetně výroby stavebních výrobků, výstavby budov,
používání, renovace a nakládání se stavebním odpadem. Hlavním cílem této iniciativy
je podporovat účinnější využívání zdrojů v nových
a renovovaných budovách určených k obchodním, obytným
a veřejným účelům a snížit jejich celkové dopady
na životní prostředí v průběhu celého životního cyklu.
Používání zdrojů je z velké části dáno projektovými rozhodnutími
a volbou stavebních materiálů. Pro dosažení větší účinnosti
využívání zdrojů potřebují projektanti, výrobci, zhotovitelé, orgány
i uživatelé použitelné a spolehlivé informace, aby mohli činit
informovaná rozhodnutí. Tato iniciativa se zabývá nedostatečným
poskytováním informací a k jeho řešení navrhuje soubor jasně
definovaných a měřitelných ukazatelů pro posouzení
environmentálního profilu budov.
2. NIŽŠÍ
VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ V BUDOVÁCH
Spotřebu zdrojů
a s tím související dopady na životní prostředí lze během
životního cyklu budov snížit:
prosazováním lepšího designu, který do využívání
zdrojů promítne potřeby a funkčnost budov a zváží
možné scénáře pro jejich dekonstrukci;
zlepšením projektového plánování, které zajistí
větší využívání výrobků, které účinně využívají zdroje
a energii;
prosazováním výroby stavebních výrobků, jež
jsou méně náročné na zdroje, například používáním
recyklovaných materiálů, opětným používáním stávajících
materiálů a využíváním odpadů jako paliva;
prosazováním výstavby a rekonstrukce, která je
méně náročná na zdroje, například snižováním
stavebního odpadu a recyklováním či opětovným používáním
materiálů a výrobků tak, aby se na skládkách ukládalo
méně odpadu.
Recyklace
a opětovné použití materiálů nebo dokonce celých výrobků je
stále důležitější pro účinnější využití materiálů
a zabránění nepříznivým dopadům souvisejícím s
původním materiálem. Celková rovnováha však do značné míry
závisí na existenci účinného systému recyklace, který je přitažlivou
a nákladově efektivní alternativou ukládání odpadu na skládku,
na místní, regionální či celostátní úrovni. Přitažlivost
recyklačních alternativ závisí na dopravní vzdálenosti
k recyklačním lokalitám, dosažení potřebné úrovně
čistoty recyklovaných materiálů a recyklačních
a výrobních postupech. Spotřebou energie při vytápění
a osvětlení ve fázi používání se zabývají různé právní
předpisy EU[5][6][7][8]. Energie použitá na
výrobu stavebních výrobků a stavební proces rovněž hrají
významnou úlohu v celkovém dopadu budov na životní prostředí. Ze
studií vyplývá, že zhruba 5 až 10 % celkové spotřeby energie
v EU připadá na výrobu stavebních výrobků[9]. Vedle toho rostou
svázané emise skleníkových plynů z budov[10]
a mohou se významně podílet na celkovém objemu emisí skleníkových
plynů. Pro účinné snížení environmentálních dopadů je třeba
zohlednit celý životní cyklus budov. V opačném případě je možné,
že dopady budou přehlédnuty nebo v jiných částech životního
cyklu vzniknou další problémy. Například některá řešení pro
zlepšení energetické účinnosti budovy ve fázi používání by mohla
pozdější recyklaci ztížit a prodražit. Snížení nákladů
na životní cyklus Budovy, které jsou navrženy a
postaveny tak, aby snížily environmentální dopady v průběhu životního
cyklu, mají přímé ekonomické přínosy, jako např. nižší provozní
náklady a náklady na údržbu[11],[12],[13],
pomalejší odpisy a vyšší hodnotu majetku[14],[15].
Kromě toho mají také pozitivní sociální dopady, jako je například
lepší zdraví a zvýšená produktivita. V současné době spadá
většina certifikovaných budov do kategorie drahých obchodních
a veřejných budov (například prestižní hotely
a kanceláře) z důvodů dodatečných
administrativních a certifikačních nákladů, na které je
třeba nahlížet spíše v kontextu dlouhodobějších
přínosů. Se zvyšováním informovanosti projektantů, dodavatelů
a výrobců náklady poklesly, neboť dodavatelský řetězec
se přizpůsobuje novým požadavkům a postupům.
Ve Francii dospěla studie vypracovaná organizací QUALITEL
k závěru, že dodatečné náklady na výstavbu udržitelných obytných
budov se ve srovnání se standardními budovami snížily z 10 %
v roce 2003 na méně než 1 % v současné době[16]. Tento trend byl
zaznamenán rovněž ve Spojeném království[17]. 3. ZAVEDENÍ
SPOLEČNÉHO EVROPSKÉHO PŘÍSTUPU K POSOUZENÍ ENVIRONMENTÁLNÍHO PROFILU
BUDOV Současný stav Ve sdělení nazvaném
„Plán pro Evropu účinně využívající zdroje“[18] bylo navrženo, aby
budovy byly renovovány a stavěny s účinnějším využíváním
zdrojů, k čemuž by bylo zapotřebí, aby se politiky zabývaly
celou řadou environmentálních dopadů během celého životního
cyklu. „Strategie pro udržitelnou konkurenceschopnost odvětví stavebnictví
a jeho podniků“[19]
znovu zdůraznila, že účinné využívání zdrojů je jedním z
hlavních úkolů, kterému bude odvětví v období do roku 2020
čelit. Ve strategii bylo rovněž uvedeno, že Komise „navrhne přístupy
k vzájemnému uznávání nebo harmonizaci různých stávajících metod
posouzení, a to mimo jiné s cílem zvýšit jejich použitelnost a dostupnost pro
stavební podniky, pojišťovny a investory“. Existuje sice několik
nástrojů, které mají dopad na budovy a stavební výrobky, jako
například směrnice o energetické náročnosti budov[20], směrnice o
energetické účinnosti[21],
nařízení o stavebních výrobcích[22],
systém EU pro obchodování s emisemi[23],
směrnice o průmyslových emisích[24],
rámcová směrnice o odpadech[25]
a směrnice o skládkách odpadů[26],
ty se však zaměřují na různé zdroje a části životního cyklu
a v současnosti nejsou koncipovány tak, aby umožňovaly komplexní
přístup k celému životnímu cyklu. Na vnitrostátní úrovni
připravuje několik členských států politiky související s
informacemi o životním cyklu. Existuje riziko, že se ukazatele, které
členské státy případně zavedou, budou lišit, což povede
ke vzniku zbytečně složitého podnikatelského prostředí.
Na druhou stranu může být současný zájem příležitostí
zkoordinovat odlišné vnitrostátní přístupy, získat srovnatelná data
a sdílet osvědčené postupy. V rámci sdělení o
„udržitelné konkurenceschopnosti odvětví stavebnictví“[27] navrhla Komise zlepšit
vzájemné uznávání metod posouzení dopadů na životní prostředí, a
poskytnout tak malým a středním podnikům ve stavebnictví další
obchodní příležitosti. Ani v soukromém sektoru
není environmentální profil budov často detailně posuzován
prostřednictvím dobrovolných obchodních certifikačních režimů
založených na více kritériích. V Evropě je prostřednictvím
těchto režimů certifikováno méně než jedno procento budov[28]. Zavedení těchto
režimů brání vysoké certifikační náklady a také nejistota
panující s ohledem na to, zda bude konečný klient systém posouzení
požadovat, a pokud ano, podle jakého konkrétního režimu. Skutečnost,
že není možné různé režimy porovnat, rovněž zvyšuje nejistotu
a pro podniky vytváří velmi složité prostředí. Celkově lze konstatovat,
že neexistuje dostatek spolehlivých, srovnatelných a cenově
dostupných údajů, metod a nástrojů, na jejichž základě
mohou hospodářské subjekty v dodavatelském řetězci
analyzovat a vzájemně porovnat environmentální profil různých
řešení. Je tudíž obtížné činit smysluplná rozhodnutí ohledně
rizik v dodavatelském řetězci, tržních příležitostí a interních
investičních priorit. Spotřebitelé doplácí na to, že neexistují
náležité pokyny ke způsobu začlenění environmentálních
aspektů do jejich nákupních rozhodnutí, což ztěžuje získání
důvěry v trh. Až 79 % dotázaných Evropanů tvrdí,
že poskytnutí informací by pro ně bylo důležitým faktorem
při rozhodování.[29] Další postup –
potřeba objektivních a spolehlivých údajů Aby odborníci, subjekty
odpovědné za rozhodování a investoři v celé EU mohli používat
aspekty životního cyklu, potřebují empirické, spolehlivé, transparentní
a srovnatelné údaje[30],
které musí vycházet z jasných ukazatelů environmentálního profilu budov
spojujících cíle různých veřejných i soukromých požadavků. Různé vnitrostátní a komerční režimy se mohou
ve svých přístupech sice navzájem mírně lišit (například z
důvodu specifických materiálů nebo klimatických důvodů),
nicméně by měl být zaveden společný rámec klíčových
ukazatelů, které se zaměřují na nejzákladnější
aspekty environmentálních dopadů. Díky tomu bude možno režimy porovnávat
a spotřebitelé a tvůrci politik získají snadnější
přístup ke spolehlivým a uceleným informacím. Jednotný rámec s
klíčovými ukazateli:
usnadní
sdělování informací odborníkům i laikům;
poskytne spolehlivé a srovnatelné údaje
o celém životním cyklu budov, které se použijí při rozhodování;
umožní stanovení jasných cílů,
včetně hranic systému, pro environmentální profil budov,
které doplní stávající evropské právní předpisy týkající se
budov[31];
zvýší informovanost subjektů zapojených
do poskytování budov, jakož i soukromých a veřejných
klientů, včetně uživatelů budov, o výhodách
udržitelných budov;
usnadní
účinný přenos osvědčených postupů mezi
jednotlivými zeměmi;
sníží náklady
účinného posouzení a zveřejňování environmentálního
profilu budov;
poskytne veřejným orgánům
přístup ke klíčovým ukazatelům a ke kritickému
množství relevantních údajů, jež jsou základem jejich politických
iniciativ, včetně oblasti ekologických veřejných
zakázek;
·
ve srovnání se současnými tendencemi
rozšíří trh pro udržitelné budovy do více zemí a do odvětví ostatních
budov, jako jsou jiné než obytné budovy, a v konečném
důsledku i na trh obytných budov. Odborníci v odvětví stavebnictví (včetně malých a
středních podniků) získají tyto výhody:
architekti,
projektanti, výrobci stavebních výrobků, stavitelé, developeři a
investoři budou moci využívat konkurenční výhody plynoucí z
environmentálního profilu;
výrobci
stavebních výrobků budou muset poskytovat informace
o produktech, které jsou nutné pro posouzení budov, pouze v jednom
formátu, což povede k úsporám nákladů;[32]
architekti a
stavitelé budou mít k dispozici více informací na úrovni výrobků
budov a při začleňování aspektů udržitelnosti se
jim sníží náklady[33];
developeři
budou moci snadněji porovnávat profil projektů;[34]
investoři,
vlastníci nemovitostí a pojistitelé budou moci zlepšit alokaci
kapitálu a začlenit do svých rozhodnutí environmentální rizika.
Další postup – výběr spolehlivých ukazatelů Ve spolupráci se zúčastněnými stranami vypracuje Komise rámec obsahující klíčové ukazatele, včetně metod jejich výpočtu, které se použijí při posouzení environmentálního profilu budov v průběhu jejich životního cyklu. Na základě stávajících politik, předpisů a údajů[35] na úrovni EU a vnitrostátní úrovni, a aniž by byly předjímány výsledky budoucí práce, by se tento proces měl zaměřit alespoň na tyto oblasti[36]: celkovou spotřebu energie, včetně provozní energie[37] (na základě stávajících právních předpisů) a svázanou energii produktů a stavebních postupů; využívání materiálů a související environmentální dopady[38]; životnost stavebních výrobků; postup při dekonstrukci; nakládání se stavebním a demoličním odpadem; obsah recyklovaných materiálů ve stavebním materiálu; recyklovatelnost a opětovnou použitelnost stavebních materiálů a výrobků; vodu používanou v budovách[39]; míru využití (většinou veřejných) budov (např. flexibilní funkčnost pro různé uživatele v různé denní době)[40]; vnitřní pohodlí. Vzhledem k tomu, že v EU
existuje široká škála budov, a s přihlédnutím k rozdílům při
výstavbě nových budov či renovaci stávajících budov nebude rámec
zahrnovat všechny aspekty environmentálního profilu, zahrne však ukazatele,
které byly po konzultaci se zainteresovanými subjekty identifikovány jako
ukazatele s největším environmentálním dopadem v EU. Další postup – vypracování
rámce Rámec s klíčovými
ukazateli a metodami jejich výpočtu rovněž:
poskytne pokyny ohledně jeho provádění,
zejména požadavky na kvalitu údajů a spolehlivost, a bude
prosazovat ověřování třetí stranou;
zahrne nezbytné pokyny pro používání
ukazatelů;
navrhne relevantní referenční body pro
posuzování profilu budov nad rámec energetické účinnosti;
v případě nutnosti umožní promítnutí
technických ukazatelů do informací užitečných pro finanční
sektor.
Rámec musí být flexibilní,
aby mohl být začleněn do stávajících a nových systémů
posouzení nebo být používán samostatně. Měl by být
dostatečně důkladný na to, aby motivoval ke zlepšení profilu
a umožňoval srovnání mezi budovami. Rámec s klíčovými
ukazateli a účinné shromažďování a sdílení údajů bude
dohodnut ve spolupráci se zúčastněnými stranami
a členskými státy. Tento proces potrvá zhruba dva roky,
včetně konzultací se zúčastněnými stranami, jejichž
účelem je zajistit dostatečnou účast. Bude částečně
vycházet z již existujících nástrojů, jako například normy EN15978[41], jakož i ze
stávajících dobrovolných komerčních certifikačních režimů pro
budovy, včetně činnosti Aliance pro udržitelné stavebnictví[42], a rovněž z
relevantních výzkumných projektů[43]
a vývoje na mezinárodní úrovni. Záměrem je využít rámec
nejen při rozhodování v různých fázích, ale i při
tvorbě politiky na různých úrovních. Proto je třeba, aby
rámec:
mohl být začleněn jako modul do
systémů posouzení vedle jejich větších souborů
ukazatelů;
mohl být používán samostatně jako cenově
dostupné řešení, zpočátku pro jiné než obytné budovy
a později, po získání zkušeností, i pro budovy obytné.
4. VYTVÁŘENÍ LÉPE
FUNGUJÍCÍHO TRHU S RECYKLOVANÝMI STAVEBNÍMI MATERIÁLY Při
prosazování rámce bude věnována zvláštní pozornost zvýšenému využití
recyklovaných materiálů a snížení stavebního a demoličního
odpadu. Stavební a demoliční odpad tvoří třetinu celkového
objemu odpadu vyprodukovaného v EU[44].
Většinu stavebního a demoličního odpadu lze recyklovat, avšak až
na několik členských států, které recyklují až 90 % tohoto odpadu,
nedosahuje průměrná míra recyklace v EU-27 ani 50 %[45][46]. Recyklace stavebního a
demoličního odpadu může být velmi přínosná pro zdroje i životní
prostředí. Například pokud jde o kovy, bylo u hliníku a mědi
celkově zaznamenáno více než 90% snížení dopadů, u nízkolegované
oceli činil tento podíl zhruba 15 %[47].
Nejpoužívanějším materiálem v budovách je beton a jeho recyklací
se snižuje vyčerpávání přírodních zdrojů a skládkování
odpadů. Beton lze často recyklovat přímo v demoličních
lokalitách nebo na staveništích v blízkosti městských oblastí, v
nichž bude znovu použit, čímž se sníží potřeba přepravy a
dosáhne úspor nákladů a souvisejících emisí[48]. Díky recyklaci je možné
dosáhnout úspor i u jiných materiálů. U plochého skla (které se používá
například na okna) může jedna tuna recyklovaného materiálu vést
k úsporám 1 200 kg původního materiálu, 25 % energie
a 300 kg emisí CO2 (přímo souvisejících s tavením)[49].
Podobných úspor energie a emisí CO2 lze dosáhnout i u
recyklované skelné vaty[50].
U horninové vlny se úspory energie a souvisejících emisí mohou pohybovat
v řádu 5 %[51].
V posouzení životního cyklu sádrovce bylo při výrobě desky s 25%
obsahem recyklovaného materiálu – na rozdíl o desky vyrobené výhradně z
nerecyklovaného materiálu – zaznamenáno obvykle snížení potenciálu globálního
oteplování, toxicity pro člověka a eutrofizace ve výši
přibližně 4 až 5 %[52].
Vedle přínosů pro
životní prostředí skýtá použití recyklovaného materiálu výhody i pro
výrobce, a sice v podobě ekonomických příležitostí. Například v
odvětví plochého skla v EU je tržní cena za recyklované sklo zhruba
60 až 80 EUR za tunu, což je v porovnání s nerecyklovaným
materiálem (90 EUR za tunu) mnohem méně. V případě
skla je tak použití recyklovaného materiálu pro výrobce často
hospodářsky výhodné. Tržní poptávka po recyklovaných materiálech je však
málokdy uspokojena. Recyklace materiálu vede k
růstu zaměstnanosti v odvětví dekonstrukce, třídění
a recyklace stavebních materiálů. Obvykle se jedná o činnost
přímo v dané oblasti a díky tomu by bylo možné vytvořit pracovní
příležitosti v celé Evropě. Navzdory tomu, že z recyklace
stavebního a demoličního odpadu plynou významné hospodářské
a environmentální výhody, se značný objem tohoto odpadu stále ukládá
na skládkách nebo do těžebních jam (vzniklých stavebními nebo
těžebními činnostmi). V současnosti se recyklují
především kovy vzhledem k jejich vysoké hodnotě
a existujícím trhům. Recyklace četných jiných
částí stavebního a demoličního odpadu často naráží na
překážky související se dvěma konkrétními selháními trhu: 1) náklady
environmentálních škod se neodráží v poplatcích za ukládání odpadu na skládky
ani v nákladech na původní materiály, což může vést k tomu, že
recyklovaný materiál je ve srovnání s původním nákladnější, a 2) v hodnotovém
řetězci stavebního a demoličního odpadu dochází k rozdílné
motivaci, jelikož náklady na demontáž, třídění a zpracování odpadu
vznikají většinou ve fázi demolice, zatímco případné přínosy
plynoucí z používání recyklovaných materiálů obvykle vznikají ve fázi
výroby. Tato selhání spolu s nedostatky v infrastruktuře pro nakládání
s odpady v mnoha členských státech brání investicím do demontáže
a třídění, a ukládání odpadů na skládky či do
těžebních jam tak zůstává upřednostňovanou alternativou. V
souvislosti s poptávkou je tedy pro demoliční společnosti situace nejistá,
i to i tehdy, kdyby ceny recyklovaných materiálů zaručovaly
výrobci zisky. Trhy nedosahují úspor z rozsahu a množství dodávaných
recyklovaných materiálů neodpovídá potenciální poptávce ze strany
společností vyrábějících stavební výrobky. V některých
případech stále chybí technologie umožňující výrobu recyklovaných
materiálů, které splňují všechny technické, bezpečnostní
a environmentální požadavky na stavební výrobky. Navíc někdy
neexistují vhodné postupy certifikace stvrzující, že recyklovaný materiál
splňuje všechny nezbytné požadavky. Komise prošetří, jak lze
tyto systémové překážky překonat. Cílem revize různých
částí evropských právních předpisů upravujících nakládání s
odpady je sice další zjednodušení acquis v oblasti odpadů
a zajištění soudržnosti mezi různými právními předpisy
upravujícími nakládání s odpady, toto sdělení se však zabývá politickými
opatřeními, která by motivovala k vytváření trhů
s recyklovanými materiály pocházejícími ze stavebního a demoličního
odpadu. Revize právních předpisů upravujících nakládání s odpady a
opatření uvedená v tomto sdělení jsou tedy doplňkovými
prvky, neboť úspěšné vytvoření trhů s recyklovanými
materiály samozřejmě silně podpoří provádění
různých částí právních předpisů upravujících nakládání
s odpady. To může hrát důležitou roli, rovněž s
přihlédnutím ke skutečnosti, že Evropská komise hodlá posoudit
proveditelnost dalších opatření omezujících skládkování stavebního a
demoličního odpadu. V této souvislosti je z
osvědčených postupů patrné, že některé členské
státy úspěšně upustily od ukládání stavebního a demoličního
odpadu na skládky či do těžebních jam a zvýšily podíl
recyklace. Obzvláště viditelné výhody přinášejí cílené politiky,
které zahrnují tržní i regulační opatření[53]D. 5. SOUHRNNÉ ZÁVĚRY Zájem na zlepšení
účinnosti zdrojů ve stavebnictví na vnitrostátní úrovni
i úrovni EU sice roste, v důsledku odlišných veřejných
a soukromých přístupů na vnitrostátní úrovni se však pro všechny
zúčastněné strany zvyšuje složitost pracovního prostředí.
Neexistence společných cílů, ukazatelů a údajů
a nedostatečné vzájemné uznávání různých přístupů by
brzy mohly zvrátit dosud dosažený pokrok a vést k narušením vnitřního
trhu pro subjekty v oblasti plánování, projektování, výstavby
a výroby. Komise proto vyzve zúčastněné strany (zejména veřejné orgány, sociální partnery, investory, pojistitele, architekty, zhotovitele, demoliční subjekty, výrobce, recyklační subjekty a poskytovatele systémů posouzení) k: projednání cílů a ukazatelů pro posouzení udržitelnosti budov (2014–2015); projednání praktického uplatňování rámce obsahujícího klíčové ukazatele (2014–2015); zapojení do rozvoje tohoto rámce (2015–2016). Komise kromě toho: podpoří výměnu osvědčených postupů a bude spolupracovat s členskými státy na opatřeních, která: umožní upustit od ukládání stavebního a demoličního odpadu na skládky či do těžebních jam, a to buď prostřednictvím vyšších poplatků nebo regulačními opatřeními; případně začlení externí environmentální náklady do ceny původních materiálů na stavební výrobky s cílem motivovat ke zvýšenému využívání druhotných surovin, prozkoumá možnosti pro zavedení opatření, která by zajistila, aby recyklované materiály splňovaly nezbytné požadavky na kvalitu a bezpečnost, a to prostřednictvím normalizace a certifikace; prošetří, jak mohou kritéria pro obsah recyklovaného materiálu ve stavebních výrobcích a budovách stimulovat poptávku po recyklovaných materiálech. Zpočátku se bude důraz klást na prioritní materiály (jako je například beton pro jeho vysoký objem a tepelná izolace pro její energeticky náročnou výrobu), postupně se však bude rozšiřovat na všechny recyklovatelné stavební a demoliční odpady. Ukazatele a cíle lze použít mimo jiné i v rámci zadávání ekologických veřejných zakázek a v systémech environmentálního řízení v odvětví stavebnictví; prostuduje konkrétní toky stavebního a demoličního odpadu s cílem rozpoznat příležitosti pro jeho zhodnocení; vytvoří specifické nástroje/pokyny pro posouzení budov před demolicí a rekonstrukcí s cílem optimálně využívat stavební a demoliční odpad. Jako doplňující opatření Komise podpoří: výzkum a inovace v oblasti recyklace a výroby stavebních materiálů ze stavebního a demoličního odpadu prostřednictvím programu Horizont 2020; demonstrační projekty prostřednictvím nástrojů, jako jsou Horizont 2020, COSME, LIFE+ a strukturální fondy, z nichž je patrné, jak ze spolupráce mezi veřejnými orgány a soukromým sektorem mohou vzejít životaschopné trhy s recyklovanými materiály. Komise bude tedy podporovat projekty například v těchto oblastech: postup při dekonstrukci; audity recyklovatelnosti budov určených k demolici či rekonstrukci; zavádění metod a postupů třídění stavebního a demoličního odpadu na místě; rozvoj technologií pro zpracování stavebního a demoličního odpadu na vysoce kvalitní recyklované materiály; motivace výrobců stavebních výrobků k užívání recyklovaného materiálu; zavedení režimů spolupráce mezi odvětvím demolicí a stavebních výrobků za účelem sdílení nákladů a přínosů recyklace stavebního a demoličního odpadu. [1] COM(2011) 571. [2] COM(2007) 860. [3] COM(2007) 414. [4] Studie na téma „Nakládání se stavebním a
demoličním odpadem v EU“: http://ec.europa.eu/environment/waste/pdf/2011_CDW_Report.pdf [5] 2010/31/EU. [6] 2012/27/EU. [7] 2009/125/ES. [8] 2010/30/EU. [9] „Účinné využívání zdrojů ve stavebnictví“,
Ecorys a Copenhagen Resource Institute, Rotterdam, květen 2014 (http://ec.europa.eu/environment/eussd/pdf/Resource
efficiency in the building sector.pdf) a „Využívání energie a
environmentální dopady správy budov a nemovitostí ve Švédsku“, Toller, S. et
al, Journal of Industrial Ecology, 2011, svazek 15, č. 3. [10] Dokument „HQE Performance, Premières tendencies pour
les bâtiments neufs (Association HQE 2011) ISBN 978954110107“ a výše
uvedená švédská studie. [11] Zpráva Smart Market Report (2013) http://www.worldgbc.org/files/8613/6295/6420/World_Green_Building_Trends_SmartMarket_Report_2013.pdf. [12] Parker, J. (2012), zpráva The Value of BREEAM, A BSRIA
report. [13] Zpráva The business case for
green buildings, (2013), http://www.worldgbc.org/activities/business-case/. [14] Článek From obsolescence to
resilience - 2013, Jones Lang LaSalle, www.joneslanglasalle.co.uk [15] www.rehva.eu/publications-and-resources/hvac-journal/2013/012013/energy-efficiency-strategy-at-the-portfolio-of-a-property-owner/. [16] Ana Cunha Cribellier, Responsable du Développement
International, QUALITEL – CERQUAL [17] Zpráva Future of sustainable
housing, KN5211 BRE květen 2013. [18] COM(2011) 571. [19] COM(2012) 433. [20] 2010/31/EU, v souladu s čl. 11
odst. 9 této směrnice se v současnosti rovněž
vypracovává dobrovolný společný certifikační režim EU pro
energetickou náročnost jiných než obytných budov. [21] 2012/27/EU. [22] Nařízení 305/2011/EU. [23] 2003/87/ES. [24] 2010/75/EU. [25] 2008/98/ES. [26] 1999/31/ES. [27] COM(2012) 433. [28] „Účinné využívání zdrojů ve stavebnictví“,
Ecorys a Copenhagen Resource Institute, Rotterdam, květen 2014 (http://ec.europa.eu/environment/eussd/pdf/Resource
efficiency in the building sector.pdf) [29] Bleskový průzkum Eurobarometr 367 – TNS Political
& Social (červenec 2013). [30] Doporučení Komise 2013/179/EU o používání
společných metod pro měření a sdělování
environmentálního profilu životního cyklu produktů a organizací. [31] Kromě toho také v budoucnu podpoří vypracování
kritérií udržitelných měst uvedených v 7. akčním programu pro
životní prostředí, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2013:354:0171:0200:CS:PDF. [32] Informace se často musí poskytovat
v různých formátech, což výrobcům způsobuje značné
náklady. To potvrdili výrobci Construction Products Europe, Glass for Europe a
Eurima. Viz také dokument Pacheco-Torgal F. et al., Eco-efficient
construction and building materials, Woodhead Publishing Ltd, 2013, ISBN
0857097679. [33] Očekává se, že vedle těchto informací budou k
dispozici i nástroje informačního modelu budovy, které budou poskytovat
informace pro návrh budov na základě výpočtu funkcí a profilu
budov v závislosti na návrhu, výběru materiálu atd. Tyto
nástroje zohledňují ve velmi omezené míře i environmentální aspekty.
Očekává se, že tyto aspekty by mohly být součástí
nepřetržitého vývoje těchto nástrojů, pokud by byla
odstraněna nejistota, která panuje ohledně způsobu posouzení
a vykazování informací o environmentálním profilu. [34] Z důvodů rozdílné poptávky ze strany
klientů pracují developeři s různými komerčními
certifikačními režimy. [35] Středisko pro údaje o odpadech (http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/waste/introduction);
Středisko pro údaje o přírodních zdrojích
(http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/data_centre_natural_resources/introduction); Srovnávací tabulka účinnosti zdrojů
(http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/europe_2020_indicators/ree_scoreboard); Evropská
platforma posuzování životního cyklu (http://eplca.jrc.ec.europa.eu/). [36] Tyto oblasti jsou výsledkem veřejné konzultace
organizované v souvislosti s touto iniciativou. Otázka vnitřního
pohodlí předmětem konzultace nebyla, zúčastněné strany na
ni však poukázaly. [37] Fáze používání závisí na návrhu a výstavbě,
jakož i na chování uživatelů, posledně jmenovaný aspekt však
není předmětem této iniciativy. [38] Případně rovněž s přihlédnutím k
využívání prvků ekologické infrastruktury, jako jsou například
ekologické střechy a stěny, COM(2013) 249, http://ec.europa.eu/environment/nature/ecosystems/index_en.htm. [39] Viz výše poznámka pod čarou týkající se
využívání energie. [40] V zájmu adaptace potřeby další zástavby
(např. využívání prázdných místo nových budov, používání budov pro
více než jeden účel, stavba budov tak, aby se přizpůsobily novým
funkcím nebo měnícím se potřebám). [41] http://www.en-standard.eu/csn-en-15978-sustainability-of-construction-works-assessment-of-environmental-performance-of-buildings-calculation-method/ [42] http://sballiance.org/ [43] Jako např. projekty 7. RP SuPerBuildings
(http://cic.vtt.fi/superbuildings/) a OPEN HOUSE (http://www.openhouse-fp7.eu/about_project/related_projects). [44] Studie na téma „Nakládání se stavebním a
demoličním odpadem v EU“: http://ec.europa.eu/environment/waste/pdf/2011_CDW_Report.pdf. [45] Provádění právních předpisů EU o odpadech s
cílem dosáhnout ekologického růstu, GŘ pro životní prostředí
(2011). [46] Nakládání se stavebním a demoličním odpadem v EU: http://ec.europa.eu/environment/waste/pdf/2011_CDW_Report.pdf
. [47] Nástroj OVAM Ecolizer 2.0 Ecodesign Tool: http://www.ecodesignlink.be/images/filelib/EcolizerEN_1180.pdf. [48] Iniciativa pro udržitelný rozvoj v cementářství,
Světová podnikatelská rada pro udržitelný rozvoj, ISBN 987-3-940388-49-0. [49] Asociace Glass for Europe, http://www.glassforeurope.com/images/cont/187_987_file.pdf. [50] EURIMA. [51] EURIMA. [52] Odborná zpráva WRAP, Posouzení životního cyklu
sádrokartonu, duben 2008, 1-84405-378-4. [53] Del Rio Merino, M., Gracia, P. I., Azevedo, I. S. W.
(2010) Sustainable construction: CDW reconsidered (Udržitelné
stavebnictví: nový pohled na stavební a demoliční odpad). Waste
Management and Research. 28: 118-129. DOI: 10.1177/0734242X09103841 a
případ Spojeného království (s.170). http://ec.europa.eu/environment/enveco/taxation/pdf/annexes_phasing_out_env_harmful_subsidies.pdf