This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0330
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL European Energy Security Strategy
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Evropská strategie energetické bezpečnosti
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Evropská strategie energetické bezpečnosti
/* COM/2014/0330 final */
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Evropská strategie energetické bezpečnosti /* COM/2014/0330 final */
Prosperita
a bezpečnost Evropské unie závisí na stabilní a dostatečné dodávce
energie. Skutečnost, že od
období ropných krizí v 70. letech minulého století se občané ve
většině členských států nemusejí potýkat s žádným
dlouhodobějším přerušením dodávek energie, svědčí o tom, že
členské státy a EU jsou v jejich zajišťování úspěšní. Pro
většinu občanů je energie dostupná jedním otočením
kohoutku, je všudypřítomná a nenápadná. To má velký vliv na faktory, které
působí na rozhodnutí členských států o energetické politice,
v níž má bezpečnost dodávek energie ve srovnání s ostatními
ohledy větší význam. V zimním
období let 2006 a 2009 nicméně došlo k dočasným přerušením
dodávek zemního plynu, které se velmi citelně dotkly občanů
některých východních členských států. Byl to jasný varovný
signál, který poukázal na potřebu společné evropské energetické
politiky. Pro posílení energetické bezpečnosti EU v oblasti dodávek plynu
a pro snížení počtu členských států, které jsou závislé na
jednom jediném dodavateli, bylo od té doby vykonáno mnohé. Avšak i navzdory
všemu tomu, čeho bylo v rámci posilování vlastní infrastruktury a
diversifikace dodavatelů dosaženo, je EU i nadále zranitelná
vůči vnějším energetickým otřesům, čehož jsou
jasným dokladem níže uvedená čísla. EU proto potřebuje pragmatickou
strategii energetické bezpečnosti, která v krátkodobém výhledu
přispěje k tlumení těchto otřesů a přerušení
dodávek energie a v dlouhodobém výhledu též k omezení závislosti na
konkrétních palivech, dodavatelích energie a dodavatelských trasách.
Tvůrci politických opatření na úrovni jednotlivých členských
států i EU musí občanům vysvětlit, jaká rozhodnutí
snižování této závislosti předpokládá. Klíčová fakta a čísla týkající se energetické bezpečnosti EU § V současnosti dováží EU 53 % z celkového objemu energie, kterou spotřebuje. Závislost na dovážení energetických zdrojů se týká surové ropy (téměř 90 %), zemního plynu (66 %) a v menší míře též tuhých paliv (42 %) a jaderných paliv (40 %). § Bezpečnost dodávek energie představuje problém, kterým se musí zabývat každý členský stát, třebaže některé z nich jsou ve srovnání s ostatními zranitelnější. To platí zejména pro méně integrované a propojené regiony v Pobaltí a ve východní Evropě. § Nejtíživějším problémem z hlediska bezpečnosti energetických dodávek je výrazná závislost na jediném vnějším dodavateli. Nejvíce to platí pro dodávky zemního plynu, podobně je tomu ale i s dodávkami elektrické energie: o šest členských států dováží veškerý zemní plyn z Ruska, které je tak pro ně jediným vnějším dodavatelem této suroviny, a tři z nich používají zemní plyn k pokrytí více než čtvrtinového objemu celkové spotřeby energie. V roce 2013 tvořily dodávky energie z Ruska 39 % celkového objemu zemního plynu dováženého do EU a 27 % celkové spotřeby zemního plynu v EU; Rusko vyvezlo do Evropy 71 % svého zemního plynu, přičemž největší objem byl vyvezen do Německa a do Itálie (viz příloha 1); o co se týče elektřiny, tři členské státy (Estonsko, Lotyšsko a Litva) jsou, pokud jde o provoz a vyrovnání elektroenergetické sítě, závislé na jediném vnějším provozovateli; § Celková výše výdajů EU na dodávky energie z vnějších zdrojů činí více než 1 miliardu EUR denně (v roce 2013 to bylo přibližně 400 miliard EUR), a představuje tak více než jednu pětinu veškerého dovozu do EU. EU dováží ropu a ropné produkty za více než 300 miliard EUR, přičemž z jedné třetiny se jedná o dovoz z Ruska. § Otázku energetické bezpečnosti EU je třeba chápat rovněž v souvislosti s rostoucí celosvětovou poptávkou po energii, která se má do roku 2030 zvýšit o 27 %, přičemž se očekává, že se významně změní energetické a obchodní toky. Níže popsaná strategie
staví na mnohých silných stránkách a ponaučeních získaných při
uplatňování nynější politiky a na základě efektivity, s níž Unie
reagovala na předchozí krize dodávek energie: Evropa učinila významný pokrok na cestě k dobudování
vnitřního trhu s energií a při vytváření vzájemných
propojení; v celosvětovém měřítku vykazuje jedny
z nejlepších výsledků v oblasti energetické náročnosti a ve
srovnání se svými nejvýznamnějšími partnery má vyváženější skladbu
zdrojů energie. Problémy energetické
bezpečnosti se však až nadmíru často řeší pouze na vnitrostátní
úrovni bez toho, aby byla náležitým způsobem zohledněna vzájemná
závislost členských států. Klíčovým předpokladem posílení
energetické bezpečnosti je zaprvé kolektivnější přístup, který
bude stavět na fungujícím vnitřním trhu a větší spolupráci na
regionální i celoevropské úrovni, a to zejména v oblasti koordinace
rozvoje sítí a otevírání trhů, a zadruhé pak soudržnější postup
v zahraniční politice. Zde se jedná mimo jiné o to, zajistit pomocí
nástrojů politiky rozšíření, aby se těmito vůdčími
zásadami řídily kandidátské země a potenciální kandidátské země. V současné době je EU jediným
hospodářským subjektem, který produkuje 50 % své elektrické energie bez
emisí skleníkových plynů.[1]
Tento trend musí pokračovat. V dlouhodobém výhledu je energetická
bezpečnost Unie neoddělitelně spjata a významně posilována
potřebou vybudovat konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství,
které umožní omezit používání dovážených fosilních paliv. Tato evropská
strategie energetické bezpečnosti je tak nedílnou součástí rámce
politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030[2] a je také
plně v souladu s našimi cíli v oblasti konkurenceschopnosti
a průmyslové politiky[3].
Je proto důležité, aby rozhodnutí vztahující se k tomuto rámci byla
přijata co nejdříve, jak uvedla Evropská rada, a aby se členské
státy společně připravily na vypracování a provádění
dlouhodobých plánů pro konkurenceschopnou, bezpečnou a udržitelnou
energii. Řešení problémů energetické bezpečnosti v rychle
se měnícím prostředí bude vyžadovat pružnost,
přizpůsobivost a schopnost změny. Je proto možné, že i tato
strategie bude muset vlivem měnících se okolností projít určitým
vývojem. Tato strategie vymezuje
oblasti, ve kterých je třeba v krátkodobém, střednědobém a
dlouhodobém výhledu přijmout určitá rozhodnutí či
uskutečnit určitá konkrétní opatření umožňující reagovat na
problémy týkající se energetické bezpečnosti. Stojí na osmi základních
pilířích, které jakožto celek podporují užší spolupráci přínosnou pro
všechny členské státy a zároveň respektují jejich vnitrostátní volby
týkající se energetiky a které vycházejí ze zásady solidarity: 1. bezprostřední opatření zaměřená na posílení
schopnosti EU zvládat významnější přerušení dodávek
v průběhu zimního období na přelomu roku 2014/2015; 2. posilování mechanismů pro stavy nouze a mechanismů solidarity
včetně koordinace posuzování rizik a plánů pro nepředvídané
události; a ochrana strategické infrastruktury; 3. snižování energetické poptávky; 4. vybudování řádně fungujícího a plně integrovaného
vnitřního trhu; 5. zvýšení výroby energie v Evropské unii; 6. další rozvoj energetických technologií; 7. diverzifikace vnějších dodávek a příslušné infrastruktury; 8. zlepšení koordinace energetických politik jednotlivých členských
států a jednotné vystupování v rámci vnější energetické politiky.
1.
bezprostřední opatření pro posílení
schopnosti EU zvládat významnější přerušení dodávek
v průběhu zimního období na přelomu let 2014/2015
Krátkodobá opatření se vzhledem
k nynějším událostem na Ukrajině a možnosti, že by mohlo dojít
k přerušení dodávek energie, musí zaměřit na země,
které jsou závislé na jediném dodavateli plynu. Komise bude spolupracovat
s členskými státy, regulačními orgány, provozovateli
přepravních soustav a dalšími provozovateli na zlepšení okamžité
připravenosti Unie na přerušení dodávek, k nimž by mohlo dojít
během příští zimy. Zvláštní
pozornost bude věnována zranitelným oblastem, zvyšování skladovacích
kapacit (v Pobaltí například využitím veškerých skladovacích kapacit
Lotyšska), rozšiřování možností zpětných toků (v návaznosti na
úspěšný příklad slovensko-ukrajinského memoranda o porozumění),
rozvoji plánů zabezpečení dodávek na regionální úrovni a většímu
využívání potenciálu zkapalněného zemního plynu. Klíčová opatření Komise a členské státy by měly: · zintenzivnit spolupráci v rámci Koordinační skupiny pro otázky plynu[4] a zvláště pak pokračovat v monitorování toků zemního plynu a objemů skladovaného plynu a koordinovat na úrovni EU a/nebo regionů vnitrostátní posuzování rizik a vnitrostátní plány pro nepředvídané okolnosti; · aktualizovat posouzení rizik a plány preventivních opatření a plány pro stav nouze, jež stanoví nařízení č. 994/2010; · zahájit provádění zátěžových testů energetické bezpečnosti se zřetelem k riziku, že během nadcházející zimy může dojít k přerušení dodávek, a v případě potřeby vytvořit záložní mechanismy, například v podobě rozšíření zásob zemního plynu, vybudování infrastruktury pro stav nouze a rozšíření možností zpětných toků, snížení poptávky po energii nebo přechodu na alternativní paliva, a to ve velmi krátké době; · rozšířit spolupráci s dodavateli plynu a provozovateli přepravních soustav s cílem zjistit, jaké jsou možné zdroje krátkodobých doplňujících dodávek, zejména dodávek zkapalněného zemního plynu (LNG).
2.
posilování mechanismů pro stavy nouze a
mechanismů vzájemné solidarity včetně koordinace posuzování
rizik a plánů pro nepředvídané události; a ochrana strategické
infrastruktury
Hlavní prioritou EU je zajistit
na základě co nejdůkladnější připravenosti a plánování
vyšší odolnost vůči náhlému přerušení dodávek energie, ochranu
strategických infrastruktur a kolektivní podporu nejzranitelnějších
členských států.
2.1.
Zásoby ropy
Členské státy mají povinnost
vytvořit a udržovat minimální rezervy surové ropy a ropných produktů,
a zmírňovat tak rizika spojená s přerušením dodávek.[5] Nynější zásoby odpovídají zhruba 120 dnům spotřeby, a
značně tak přesahují minimální požadavek zajištění
devadesátidenních zásob. Povinnost
udržovat zásoby, kterou ukládá EU, je navíc v souladu a spojená s
povinností uchovávat zásoby ropy, která byla stanovena v rámci Mezinárodní
energetické agentury (IEA). Tyto
nástroje již prokázaly svou potřebnost a účinnost. Záruka, že s velkou pravděpodobností
nedojde k reálnému omezení zásobování, má zásadní význam pro
zmírňování cenových výkyvů v případě krize. EU by proto měla podporovat rozšiřování
mezinárodní spolupráce a zvyšování transparentnosti v oblasti ropných
zásob a trhů, zvláště pak tím, že zapojí nové spotřebitele, jako
je Čína a Indie.
2.2.
Předcházení rizikům přerušení
dodávek plynu a jejich zmírňování
Od plynových krizí v letech 2006 a 2009
došlo k posílení koordinačních schopností EU, díky nimž je schopna
předcházet možnému přerušení dodávek plynu a zmírňovat jeho
dopady.[6] Investice do záložní infrastruktury jsou nyní
povinné: do 3. prosince 2014 musí být
členské státy schopny uspokojit poptávku ve špičce i v situaci,
že by došlo k narušení fungování největší infrastruktury. Všechna propojení, která vedou přes hranice
mezi členskými státy, musí nyní navíc umožňovat zpětné toky. EU je rovněž lépe připravena na
přerušení dodávek plynu. Existují
evropské předpisy, které zaručují dodávky plynu chráněným
spotřebitelům (například těm, kteří plyn využívají
k vytápění) ve ztížených podmínkách, mezi něž patří i
narušení fungování infrastruktury za obvyklých zimních podmínek, a členské
státy musejí vypracovat plány připravenosti na mimořádné situace a
plány reakce na mimořádné události. Koordinační skupina pro otázky plynu, sdružující členské
státy, regulační orgány a všechny zúčastněné strany, se již
osvědčila jako účinně fungující celoevropská platforma pro
výměnu informací mezi odborníky a pro koordinaci činnosti. Tyto předpisy vytvářejí evropský rámec,
který buduje důvěru a zajišťuje solidaritu, protože je zárukou
toho, že členské státy odpovědně plní své vnitrostátní závazky a
kolektivně posilují bezpečnost dodávek. Na
základě dosavadních zkušeností se zajišťováním bezpečnosti
dodávek plynu se ukázalo, že vlivem rozšiřující se přeshraniční
spolupráce vznikají synergické účinky, například v podobě
rozvoje posuzování rizik (zátěžových testů) a plánů
zabezpečení dodávek na úrovni regionů i EU, v podobě
vytváření regulačního rámce pro skladování plynu, který uznává
strategický význam zabezpečení jeho dodávek, či v podobě
přesnější a celoevropsky platné definice „chráněných
zákazníků“. To vše bude
součástí komplexního přezkumu v současnosti platných
ustanovení nařízení o zajištění bezpečnosti dodávek zemního
plynu, jakož i provádění těchto ustanovení, jejž Komise dokončí
před koncem roku 2014. Také na
mezinárodní úrovni lze očekávat, že ve spolupráci s klíčovými
strategickými partnery dojde k vytvoření nových nástrojů pro
zajištění bezpečnosti dodávek. Sloučení určitých minimálních podílů stávajících
bezpečnostních zásob do společné virtuální kapacitní rezervy –
například v rámci Mezinárodní energetické agentury (IEA) – by
v případě omezeného přerušení dodávek umožňovalo
rychlou reakci.[7]
2.3.
Ochrana kritické infrastruktury
EU začala vytvářet koncepci
politiky, která umožní zajistit fyzickou ochranu kritické infrastruktury
(před hrozbami, riziky atd.), mezi níž patří také energetická
infrastruktura.[8] Zvýšenou pozornost je třeba věnovat
bezpečnosti IT. Kromě toho
je nutno zahájit širší debatu o ochraně strategicky významné energetické
infrastruktury, jako jsou soustavy pro přepravu plynu a přenos
elektrické energie, které zajišťují poskytování určité nezbytné
služby všem spotřebitelům. Tato
debata by se měla zabývat situací, kdy strategicky významnou
infrastrukturu ovládají subjekty ze zemí, které nejsou součástí EU,
zvláště pak státní podniky, národní banky či státní fondy
z klíčových dodavatelských zemí, které se snaží pronikat na
energetický trh EU či bránit diverzifikaci, a zamezovat tak rozvoji
sítě a infrastruktury EU. Je
třeba zajistit, aby ve všech případech, kdy strategicky významnou
infrastrukturu koupí neunijní subjekt, byly dodržovány platné právní
předpisy EU. Posouzeny by
měly být rovněž výhody jednotné energetické soustavy vhodným
způsobem vyvažující centralizovanou a decentralizovanou výrobu energie
s cílem vybudovat systém, který bude hospodářsky efektivní i odolný
vůči výpadkům jednotlivých významných částí infrastruktury. Platná ustanovení týkající se oddělení
činností spojených s přepravou plynu předpokládají již nyní
mechanismus, který zajišťuje, aby provozovatelé přepravní soustavy
podléhající neunijním subjektům plnili tytéž povinnosti jako provozovatelé
podléhající subjektům z EU. Nedávné
zkušenosti dokládající snahu některých neunijních provozovatelů
vyhýbat se dodržování právních předpisů EU na jejím území se
nicméně mohou stát důvodem pro přísnější uplatňování
platných předpisů a případné vymáhání jejich dodržování jak na
úrovni EU, tak na úrovni členských států. V souvislosti s tím je rovněž třeba zaručit
dodržování pravidel vnitřního trhu EU, zvláště pak co se týče
zadávání veřejných zakázek.
2.4.
Mechanismy solidarity členských států
Solidarita, která je význačným rysem EU,
vyžaduje, aby členským státům, které jsou nejzranitelnější
vůči závažnému přerušení dodávek energie, byla poskytnuta
potřebná pomoc. Za tímto
účelem by měla být zajištěna organizace náležitého plánování pro
nepředvídané události založeného na provádění zátěžových testů
energetických soustav a na jednání s vnitrostátními orgány a
průmyslem a rovněž pravidelný přezkum těchto plánů
s cílem zaručit minimální objemy dodávek alternativních paliv
v rámci EU, který by sloužily jako doplněk nouzových zásob. Bezprostřední pozornost by se vzhledem
k nynějším událostem měla zaměřit na členské
státy ležící při východní hranici EU; přidruženými členy
těchto mechanismů by se ve vhodných případech mohly stát i
kandidátské země a potenciální kandidátské země. Klíčová opatření Komise: přezkoumá stávající mechanismy zajištění bezpečnosti dodávek a v případě potřeby navrhne jejich posílení, jakož i opatření pro zajištění ochrany strategicky významných infrastruktur a náležité rovnováhy mezi centralizovanými a decentralizovanými infrastrukturami, členským státům a průmyslovým subjektům předloží návrh nových mechanismů krizové koordinace a plánů na zajištění dodávek energie do zemí nacházejících se ve stavu nouze, vypracovaných na základě posouzení rizik (zátěžových testů energetické bezpečnosti). Toto opatření by se mělo bezprostředně zaměřovat na všechny členské státy ležící při východní hranici EU.
3.
snižování energetické poptávky
Snižování energetické poptávky je jedním
z nejúčinnějších nástrojů, jak snížit závislost EU na
dodávkách energie zvenčí a zvýšit její ochranu před skokovým navyšováním
cen. Současná situace zvyšuje
naléhavost již dříve dohodnutého cíle zvýšit v EU energetickou
účinnost o 20 %, což ve výsledku umožní dosáhnout v roce 2020 ve srovnání
s odhady úspor ve výši 371 Mtoe (milion tun ropného ekvivalentu).
Podmínkou dosažení těchto úspor je, že opatření stanovená
v příslušných právních předpisech budou provedena
důsledně a bezodkladně. To platí zejména pro směrnici o
energetické účinnosti (EED) a pro směrnici o energetické
náročnosti budov (EPBD). Významných energetických úspor lze docílit jen
tehdy, když budou jasně stanovena prioritní odvětví a když budou
uvolněny a snadno přístupny investiční kapitálové
prostředky. Poptávka po energii v odvětví budov, která v EU
tvoří přibližně 40 % spotřeby energie a jednu třetinu
spotřeby zemního plynu,[9]
by se za předpokladu rychlejší modernizace budov mohla snížit na tři
čtvrtiny. Důležitým přínosem může být i zlepšení dálkového
vytápění a chlazení. Také průmysl, který spotřebovává zhruba
jednu čtvrtinu veškerého objemu plynu spotřebovávaného v EU, má
významný potenciál dosáhnout zisků v oblasti energetické
účinnosti, k němuž vede zpřísnění systému obchodování
s emisemi navržené Komisí jako součást rámce v oblasti klimatu a
energetiky do roku 2030.[10]
Za účelem uvolnění dalších investic ze soukromého sektoru,
jemuž zde připadá klíčová úloha, byla v rámci evropských
strukturálních fondů a fondů pro inovace (ESI) vyhrazena[11]
minimální částka 27 miliard EUR, která je určena konkrétně na
investice do rozvoje nízkouhlíkového hospodářství včetně
zvyšování energetické účinnosti. Z nedávno provedené analýzy
programového plánování těchto fondů v jednotlivých
členských státech vyplývá, že aktuální objem těchto investic se zvýší
na více než 36 miliard EUR. Zatímco finanční nástroje vytvořené díky
příspěvkům z fondů ESI[12] mohou mít pákový efekt, který povede ke zvýšení podílu investic
soukromého kapitálu, nové obchodní modely společností poskytujících
energetické služby (ESCO – Energy Performance Company) mohou
vytvářet úspory v rámci celého energetického systému. Klíčová opatření Členské státy by: měly urychlit provádění opatření přijatých za účelem dosažení cíle zvýšit do roku 2020 energetickou účinnost, přičemž by se měly zaměřit na vytápění a izolace, především budov a průmyslových zařízení, a za tímto účelem: o co nejdůsledněji provést směrnici o energetické účinnosti a směrnici o energetické náročnosti budov, o posílit regulační a veřejnou finanční podporu, aby se zrychlilo tempo modernizace budov a zavádění/zlepšení systémů dálkového vytápění, o napomáhat rozvoji energetických služeb a podporovat reakci na změny poptávky za využití nových technologií, kdy lze jako doplnění vnitrostátních programů financování využít finanční podpory EU, zejména fondů ESI, o urychlit provádění akčních plánů pro udržitelnou energetiku předložených obcemi, které se připojily k Paktu starostů a primátorů, o prostřednictvím zpřísněného systému EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) podporovat energetickou účinnost v průmyslu. Komise: během léta přezkoumá směrnici o energetické účinnosti, aby na základě toho mohla posoudit pokrok dosažený při plnění cíle zvýšit do roku 2020 energetickou účinnost, a sdělí, jakým způsobem může energetická účinnost přispět k rámci politiky pro energetiku a klima do roku 2030, jasně vymezí prioritní oblasti (v bydlení, dopravě a průmyslu), ve kterých může být ve střednědobém a dlouhodobém výhledu dosaženo vyšší energetické účinnosti, a to i v členských státech, které jsou nejzranitelnější vůči přerušení dodávek, určí zbývající překážky bránící zvyšování energetické účinnosti a rozvoji reálně fungujícího trhu služeb v oblasti energetické účinnosti a navrhne způsoby, jak tyto překážky prostřednictvím nelegislativních opatření odstranit, na základě získaných zkušeností přezkoumá směrnici o energetických štítcích a směrnici o ekodesignu s cílem zajistit účinnější snižování spotřeby energie a jiných nepříznivých vlivů výrobků na životní prostředí. 4.
vybudování
řádně fungujícího a plně integrovaného vnitřního trhu Evropský vnitřní trh s energií je
klíčovým faktorem energetické bezpečnosti a představuje
mechanismus, jak této bezpečnosti dosáhnout nákladově efektivním
způsobem. Vládní zásahy
ovlivňující tento tržní rámec, jako jsou vnitrostátní rozhodnutí týkající
se energie z obnovitelných zdrojů či cíle v oblasti
zvyšování účinnosti, rozhodnutí na podporu investic do (ukončování)
výroby jaderné energie či rozhodnutí na podporu klíčových
infrastrukturních projektů (jako jsou projekty NordStream, SouthStream,
TAP či baltský terminál pro LNG), je zapotřebí projednávat na
evropské a/nebo regionální úrovni, tak aby bylo možné zajistit, že rozhodnutí
přijatá v jednom členském státě nebudou narušovat
bezpečnost dodávek v jiném členském státě. Na úrovni EU existují různé nástroje
umožňující provádět takovéto projekty v souladu s acquis
a koordinovaným způsobem (právní předpisy týkající se vnitřního
trhu, hlavní směry transevropské energetické sítě, kontrola státní
podpory). Pro účinnost evropské
strategie energetické bezpečnosti je nutné, aby předtím, než budou
použity nástroje pro vymáhání dodržování práva, proběhla strategická
diskuse nejen na úrovni členských států, ale i na úrovni EU.
4.1.
Zajištění lepšího fungování vnitřního
trhu s elektřinou a plynem
Třetí balíček opatření pro
vnitřní trh s energií stanoví rámec, v němž se má rozvíjet
evropský vnitřní trh. Hlavy
států a předsedové vlád se dohodli, že k vybudování vnitřního
trhu by mělo dojít do roku 2014. Vývoj v této oblasti je pozitivní,
zbývá však stále ještě mnohé, co je třeba učinit. Pokroku bylo dosaženo v integraci regionálních
trhů. Likvidní trhy, kde existuje hospodářská soutěž,
představují účinnou pojistku proti zneužívání tržního či
politického vlivu ze strany jednotlivých dodavatelů. Rozvinuté tržní
mechanismy a likvidní spotové trhy mohou v případě
přerušení dodávek nabízet účinná krátkodobá řešení, jak je tomu
již nyní v případě ropy či uhlí. Budou-li k dispozici
dostatečné kapacity plynovodů a sítí, aby bylo možné přepravovat
dodávky z místa na místo, lze totéž zabezpečení získat i pro zemní
plyn a elektřinu. Pro integraci evropského trhu s energií je
a bude i nadále rozhodující regionální přístup, a to jednak kvůli
přeshraničnímu obchodování, jednak kvůli zabezpečení dodávek
(v případě potřeby i prostřednictvím kapacitních
mechanismů[13]).
V odvětví elektroenergetiky jsou příkladem hodným následování
severské země (Finsko, Švédsko, Dánsko a Norsko), které své trhy již velmi
záhy integrovaly v rámci burzy NordPool. Průkopnické projekty na poli
integrace elektroenergetického i plynárenského odvětví zahájilo
rovněž pětistranné energetické fórum (Pentalateral Forum)
sdružující státy severozápadní Evropy (mezi něž patří Francie,
Německo, Belgie, Nizozemsko, Lucembursko a Rakousko). Ze strany
provozovatelů přenosových soustav a regulačních orgánů byly
také zahájeny rozhodující kroky směřující ke spojování trhů
s elektřinou v několika oblastech.[14]
V plynárenském odvětví je počinem srovnatelného významu
vytvoření platformy PRISMA v roce 2013, kde probíhají transparentní a
jednotně organizované aukce, jejichž předmětem je propojovací
kapacita sítí 28 provozovatelů přepravních soustav zajišťujících
přepravu 70 % evropského plynu. V pobaltských státech a v jihovýchodní
Evropě nicméně rozvoj integrovaných trhů otevřených
hospodářské soutěži zaostává, a tyto země tudíž postrádají
výhody, jež fungování takových trhů znamená pro bezpečnost dodávek.
Tyto regiony potřebují cílená opatření, která urychlí budování
kriticky důležité infrastruktury (viz bod 4.2) a vytváření
regionálních plynárenských uzlů. Náležité provedení kodexů sítě pro
odvětví plynárenství povede k významnému posílení energetické
bezpečnosti, protože se díky němu rozšíří otevřený a
nediskriminační přístup do přepravních soustav, což umožní volné
a flexibilní přepravování zemního plynu po celé EU. Kromě toho je i nadále nutné se vší
důsledností vymáhat dodržování antimonopolních pravidel a pravidel pro
kontrolu spojování podniků, neboť tato pravidla zajišťují, že
bezpečnost dodávek v EU nebude oslabena v důsledku porušování
hospodářské soutěže ze strany energetických společností, ať
už k tomu dochází v důsledku jejich chování, nebo
v důsledku jejich konsolidací či vertikálních integrací.
4.2.
Urychlení výstavby klíčových propojovacích
uzlů
Skutečně integrovaný vnitřní
trh s energií, který je otevřený hospodářské soutěži,
vyžaduje nejen společný regulační rámec, ale také značný rozvoj
infrastruktury pro přepravu a přenos energie, zvláště pak přeshraniční
propojovací vedení mezi členskými státy. Podle odhadů Komise bude v tomto směru zapotřebí
vynaložit do roku 2020 přibližně 200 miliard EUR, přičemž
trh je v současnosti schopen poskytnout zhruba jen polovinu této
částky. Bylo vydáno nařízení o hlavních
směrech pro transevropské energetické sítě a zřízen nástroj pro
propojení Evropy, jejichž společným účelem je určit ve 12
prioritních koridorech a oblastech klíčové projekty, které Evropa
potřebuje, a zajistit jejich včasné uskutečnění. První
unijní seznam projektů společného zájmu byl přijat v roce 2013.
Prvořadým cílem politiky EU v oblasti infrastruktury je nyní zajistit
včasné provedení těchto projektů. Kromě zjednodušených
postupů udělování povolení by tomu měly napomoci i prostředky
ve výši 5,8 miliardy EUR, které jsou k dispozici v rámci nástroje pro
propojení Evropy (CEF). Tyto prostředky představují pouze asi 3 %
z objemu 200 miliard EUR, které bude třeba do roku 2020 investovat,
mohou však za pomoci finančních nástrojů uvolnit díky pákovému efektu
další zdroje. Má-li mít CEF nějaký význam, musí se zaměřit na
několik málo kriticky důležitých projektů a musí být rovněž
provázen snahou regulačních orgánů podílet se formou síťových
tarifů na financování infrastruktury a snahou členských států
využívat ve vhodných případech evropské strukturální a investiční
fondy. Během udělování povolení i během provádění projektu
musí být náležitě zohledňovány platné předpisy a pokyny EU[15]
týkající se životního prostředí, aby byla zabezpečena environmentální
udržitelnost a zajištěna podpora a přijetí projektu ze strany
veřejnosti. Bylo vybráno 27 plynárenských a 6
elektroenergetických projektů, které byly vyhodnoceny jako projekty v
krátkodobém nebo střednědobém výhledu kriticky důležité pro
energetickou bezpečnost EU (orientační seznam je uveden v příloze
2), protože lze očekávat, že jejich provedením se zvýší diverzifikace
možností dodávek a solidarita s nejzranitelnějšími částmi
Evropy. Zhruba polovina těchto projektů by měla být
dokončena do roku 2017, ostatní projekty mají být podle plánu uvedeny do
provozu postupně do roku 2020. Převážná většina těchto
kriticky důležitých projektů se nachází ve východní a
v jihozápadní Evropě. Náklady na tyto projekty se odhadují
přibližně na 17 miliard EUR. Mezi kriticky důležité projekty
společného zájmu (PCI) patří hlavně rozsáhlé projekty – vyjma
několika menších projektů výstavby terminálů pro zkapalněný
zemní plyn (LNG) a pro jeho skladování – a jsou ze své povahy složité a
jejich provádění se může snadno opožďovat. Je proto nutné hledat
i jiné možnosti, jak urychlit jejich provedení, než pouze zajištěním
včasné podpory z nástroje pro propojení Evropy (CEF). Komise má
z tohoto důvodu v úmyslu zintenzivnit svou podporu kriticky
důležitých projektů pořádáním společných setkání
předkladatelů projektů, na nichž by se probíraly technické
možnosti urychlení realizace projektů, setkání národních regulačních
orgánů, kde by se dohodl způsob dělení přeshraničních
nákladů a financování, a rovněž setkání příslušných ministerstev,
aby byla zajištěna silná politická podpora prvních i pozdějších
výzev. Evropská rada ve svých závěrech z
března 2014 vyzvala k „urychlené[mu] provedení všech opatření v
zájmu splnění cíle spočívajícího v tom, aby ve všech členských
státech bylo propojeno alespoň 10 % jejich instalované kapacity výroby
elektrické energie“. V současné době se
průměrná míra propojení pohybuje na úrovni zhruba 8 %. Evropská
komise vzhledem k velkému významu propojovacích uzlů pro posílení
bezpečnosti dodávek a vzhledem k potřebě usnadnění
přeshraničního obchodu navrhuje, aby se nynější cíl 10%
propojenosti zvýšil na 15 % do roku 2030, ovšem s přihlédnutím
k výši nákladů a možnostem obchodní výměny v daných
regionech. 4.3.
Evropský ropný trh Jedním z hlavních dodavatelů ropy do
EU je Rusko, přičemž tato ropa se dnes rafinuje v EU a
některé rafinérie jsou optimalizovány na zpracování těchto druhů
ropy. Rafinérie mají dostatečnou
kapacitu, která umožňuje uspokojit celkovou poptávku po ropných
produktech, EU je nicméně čistým vývozcem benzinu a čistým
dovozcem nafty, a to hlavně z Ruska a USA. Vzhledem k tomu, že v oblasti ropy jsou na sobě EU, USA
a Rusko vzájemné závislé, vzhledem k dostupnosti ropných zásob a schopnosti
obchodovat s ropou a dovážet ji v celosvětovém měřítku
žádné bezprostřední nebezpečí týkající se dodávek ropy Evropské unii
nehrozí. Existují nicméně
určité aspekty, které je třeba pečlivě sledovat a které
vyžadují strategičtější koordinaci ropné politiky EU: -
závislost rafinérského průmyslu EU na ruské
ropě; -
vyšší koncentrace v ruském ropném
průmyslu a větší vlastnické podíly ruských ropných společností
v rafinériích EU; -
rafinované produkty spotřebovávané
v dopravě. Rafinérské odvětví EU stojí před náročnými
úkoly, jak si udržet konkurenceschopnost, čehož dokladem je pokles
kapacity rafinérií a zahraniční investice, zvláště pak ze strany
ruských společností, které zvyšují závislost na ruské ropě. Zachování konkurenceschopných kapacit evropských
rafinérií je důležité kvůli tomu, aby Evropa nebyla
nadměrně závislá na dovážených rafinovaných ropných produktech a aby byla
schopna zpracovávat surovou ropu s dostatečnou flexibilitou.[16] V dlouhodobém výhledu je zapotřebí
závislost EU na dovozu ropy, a to zejména v odvětví dopravy, omezit. Komise
stanovila řadu opatření zaměřených na snižování emisí
skleníkových plynů a spotřeby dopravních paliv, včetně
strategie pro alternativní paliva[17],[18]. Klíčová opatření Členské státy by měly: posílit vzájemnou regionální spolupráci, zvláště tam, kde propojovací vedení, vyrovnávací opatření, kapacitní mechanismy a integrace trhu přispívá k energetické bezpečnosti, dokončit ve stanoveném termínu, tj. do konce roku 2014, provádění právních předpisů týkajících se vnitřního trhu s energií, zvláště co se týče právní úpravy oddělování činností, zpětných toků a zpřístupnění zásobníků pro skladování zemního plynu, vést intenzivnější jednání o směrnici o zdanění energie, aby byly omezeny daňové pobídky k využívání nafty a aby byla v EU obnovena rovnováha mezi kapacitou rafinérií a spotřebou ropných produktů; zváženo by mělo být rovněž výhodné zdanění alternativních paliv, zvláště pak z obnovitelných zdrojů, vynaložit větší úsilí na provádění nedávno schválené směrnice o zavádění infrastruktury pro alternativní paliva. Provozovatelé přepravních a přenosových soustav musí: urychlit provedení kodexů sítě pro plynárenské a elektroenergetické odvětví. Komise: urychlí v příslušných případech řízení o nesplnění povinnosti, pokud jde o právní předpisy týkající se vnitřního trhu, bude spolupracovat s členskými státy na zajištění urychleného provedení všech projektů společného zájmu a dalších opatření v zájmu splnění cíle spočívajícího v tom, aby ve všech členských státech bylo do roku 2020 propojeno alespoň 10 % a do roku 2030 15 % jejich instalované kapacity výroby elektrické energie; bude koordinovat činnost všech dostupných fondů Společenství včetně nástroje pro propojení Evropy (CEF), evropských strukturálních a investičních fondů (ESI) a včetně podpory ze strany Evropské investiční banky s cílem urychlit výstavbu klíčových propojovacích uzlů a související vnitrostátní a regionální infrastruktury, ve spolupráci s členskými státy a jejich národními regulačními orgány zváží, jaká opatření by bylo možné přijmout, aby se urychlilo odpovídající přeshraniční rozdělení nákladů (CBCA)[19] na kriticky důležité projekty uvedené v příloze 2 a veškerá opatření, která by mohla vést k jejich dokončení v příštích dvou až třech letech, bude jednat s průmyslem a s členskými státy o možnostech diverzifikace zdrojů ropy dodávané do rafinérií EU s cílem omezit závislost na Rusku, bude uskutečňovat aktivní obchodní agendu s cílem zajistit přístup na vývozní trhy s ropou a omezovat praktiky narušující obchod a za tímto účelem bude prosazovat přísná pravidla obchodování v oblasti energetiky a v příslušných případech zajistí náležité vymáhání dodržování těchto pravidel, určí celoevropsky významná strategická zařízení v rámci ropného hodnotového řetězce a stanoví koordinovanou činnost, která umožní zajistit, aby konsolidace kapacity evropských rafinérií proběhla způsobem, který zlepší diverzifikaci zdrojů energie v EU, s Mezinárodní energetickou agenturou (IEA) bude spolupracovat na monitorování ropného hodnotového řetězce a zajistí, aby byla prosazena transparentnost údajů o tocích, investicích a vlastnických vztazích.
5.
zvýšení výroby energie v Evropské unii
Svou závislost na konkrétních
dodavatelích a palivech může Unie omezovat i maximálním využíváním
vlastních zdrojů energie. 5.1.
Zvýšení výroby energie v Evropské unii V předcházejících dvou desetiletích vlastní výroba energie
v Evropské unii setrvale klesala,[20]
a to i navzdory zvyšování výroby energie z obnovitelných zdrojů. Tento
trend lze nicméně ve střednědobém výhledu zpomalit dalším
zvyšováním využívání energie z obnovitelných zdrojů, jaderné energie
a v případě, že je zvolena takováto možnost, i udržitelné
produkce konkurenceschopných fosilních paliv. Energie z obnovitelných zdrojů Úspora nákladů na dovoz paliv díky vzrůstajícímu využívání
energie z obnovitelných zdrojů dosahuje nejméně zhruba 30
miliard EUR ročně. Odhaduje se, že v roce 2012 činil podíl
energie z obnovitelných zdrojů na konečné spotřebě
energie v EU 14,1 %, přičemž v roce 2020 by měl
tento podíl dosáhnout cílové hodnoty 20 %. Co se týče období po roce 2020,
Komise navrhla, aby se podíl energie z obnovitelných zdrojů do roku
2030 zvýšil nejméně na 27 %. Elektřina z obnovitelných
zdrojů a vytápění využívající obnovitelné zdroje mají významný
potenciál v podobě nákladové efektivity, což umožňuje ve
větší míře omezit do konce tohoto desetiletí využívání zemního plynu
v řadě odvětví. Značné objemy dovážených paliv by tak
bylo možné nahradit především díky přechodu na domácí obnovitelné
zdroje využívané pro účely vytápění. Členské státy ve svých
vnitrostátních plánech pro energii z obnovitelných zdrojů již nyní
počítají s tím, že v období mezi léty 2012 a 2020 se podíl
obnovitelných zdrojů energie v oblasti vytápění zvýší o dalších
29 Mtoe (milionů tun ropného ekvivalentu) a v případě
elektřiny o dalších 39 Mtoe. Za koordinované podpory ze strany Evropské
investiční banky a mezinárodních finančních institucí lze na
realizaci těchto plánů vyčlenit k rychlejšímu čerpání
prostředky vnitrostátních fondů i fondů ESI. Co se týče
infrastruktury, hlavní objem investic do této oblasti by měl plynout ze
soukromého sektoru. Energie z obnovitelných
zdrojů je volba, které není třeba litovat, jsou s ní ovšem
spojeny určité problémy týkající se nákladů a dopadu na fungování
vnitřního trhu. S tím, jak se postupně snižují náklady na
technologie, začínají být mnohé obnovitelné zdroje energie stále více
konkurenceschopné a uplatnitelné na trhu (např. elektrická energie
z pobřežních větrných elektráren). Jejich rozsáhlejší integrace
bude vyžadovat inteligentnější energetické sítě a nové způsoby
řešení skladování energie. Uvažovat bude možná nutné i o mechanismech
kapacit na regionální úrovni.[21] Nové pokyny ke státní podpoře v oblasti
životního prostředí a energetiky pro období let 2014–2020 budou
rovněž prosazovat nákladově účinnější plnění
vnitrostátních cílů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů
stanovených k roku 2020. Uhlovodíky a čisté uhlí Těžba konvenčních zdrojů ropy a
zemního plynu v Evropě, ať už se nacházejí v tradičních
těžebních oblastech (např. v Severním moři), nebo
v oblastech nově objevených (např. ve východním
Středomoří nebo v Černém moři), by se měla rozvíjet
v plném souladu s právními předpisy platnými pro oblast
energetiky a ochrany životního prostředí, mj. i v souladu se
směrnicí o bezpečnosti těžebních činností na moři.[22]
Pokles produkce zemního plynu z konvenčních zdrojů by mohla
částečně vyrovnávat produkce ropy a zemního plynu
z evropských nekonvenčních zdrojů, zejména břidlicového
plynu,[23]
ovšem za předpokladu, že se podaří odpovídajícím způsobem
vyřešit problémy spojené s postojem veřejnosti a dopady na
životní prostředí.[24]
V současnosti probíhají v některých členských státech
první průzkumné činnosti. Aby bylo případně možné zahájit
produkci v komerčním měřítku, je nutno mít o evropských
nekonvenčních zásobách (hospodářsky využitelných zdrojích)
přesnější přehled. Během posledních dvou desetiletí došlo
v EU k poklesu domácí produkce i spotřeby uhlí.
V některých členských státech má nicméně černé a
hnědé uhlí stále významný podíl na výrobě energie, který na úrovni EU
dosahuje zhruba 27 %. EU sice v současnosti dováží přibližně
40 % svých tuhých paliv, tento dovoz je nicméně zajišťován v
rámci spolehlivě fungujícího a diverzifikovaného globálního trhu, který
pro Unii představuje bezpečnou základnu jejího dovozu. Vzhledem
k tomu, že černé a hnědé uhlí produkuje emise CO2,
jeho dlouhodobá budoucnost v EU závisí na používání metod zachycování a
skladování uhlíku (CCS). Zachycování a skladování uhlíku skýtá také potenciál
pro další zlepšování těžby zemního plynu a ropy, který by jinak
zůstal nevyužit. Vzhledem k tomu, že zachycování a skladování uhlíku
má dosud jen dosti omezené uplatnění, je tedy nutné vynaložit další úsilí
v oblasti výzkumu, rozvoje a zavádění této technologie, aby bylo
možné využívat všech jejích výhod. Klíčová opatření Členské státy by měly: v rámci plnění cíle stanoveného k roku 2020 pokračovat na základě tržního přístupu v zavádění obnovitelných zdrojů energie; iniciovat evropeizaci systému podpory energie z obnovitelných zdrojů v podobě lepší koordinace vnitrostátních systémů podpory; urychlit přechod na technologie vytápění využívající obnovitelné zdroje energie; zajistit stabilní vnitrostátní regulační rámce pro obnovitelné zdroje energie a zabývat se odstraňováním správních překážek; umožnit na všech úrovních snadnější přístup k financování (velkých i malých) projektů v oblasti obnovitelných zdrojů energie na základě koordinované iniciativy Evropské investiční banky a vnitrostátních investičních bank a ve vhodných případech s využitím podpory poskytované evropskými strukturálními a investičními fondy (ESI); pokud se k takové možnosti rozhodnou, využívat s přihlédnutím k prioritám ohledně snižování emisí uhlíku uhlovodíky a čisté uhlí; zjednodušit vnitrostátní správní postupy vztahující se na projekty v oblasti využívání uhlovodíků, mj. posuzováním strategických dopadů a zřizováním jednotných kontaktních míst vyřizujících udělování povolení, a to v souladu s pokyny Komise nazvanými Zjednodušování postupů hodnocení vlivů energetických projektů a projektů společného zájmu na životní prostředí a Posuzování vlivu rozsáhlých přeshraničních projektů na životní prostředí (EIA);[25] posoudit možnosti využívání nekonvenčních uhlovodíků při plném zohlednění doporučení 2014/70/EU, aby bylo zaručeno dodržování nejvyšších norem ochrany životního prostředí; podporovat demonstrační projekty zachycování a ukládání CO2, zejména projekty spolufinancované z prostředků programu NER 300 a Evropského energetického programu pro hospodářské oživení, jako je projekt ROAD; Komise: vytvoří evropskou vědeckou a technologickou síť pro těžbu nekonvenčních uhlovodíků; zajistí výměnu informací mezi členskými státy, příslušnými průmyslovými odvětvími a nevládními organizacemi zabývajícími se ochranou životního prostředí s cílem vypracovat referenční dokumenty o nejlepších dostupných technikách (BAT) pro průzkum a produkci uhlovodíků (BREF); zajistí úplné provedení a přezkum směrnice o zachycování a ukládání CO2 (CCS) a přijme rozhodnutí o druhém kole ocenění udělovaných v rámci programu NER 300; bude podporovat vývoj technologií pro obnovitelné zdroje energie a rozvoj obchodu v rámci mnohostranných a dvoustranných jednání. 6.
Další rozvoj
energetických technologií Současný plán
omezování energetické závislosti EU vyžaduje, aby ve střednědobém a
dlouhodobém výhledu došlo k podstatným změnám energetického systému,
k nimž nedojde bez výrazného posílení vývoje nových energetických
technologií. Tyto nové technologie
jsou zapotřebí kvůli dalšímu snižování primární energetické poptávky,
kvůli diverzifikaci a konsolidaci dodavatelských možností (vnějších i
domácích) a kvůli optimalizaci infrastruktury energetických sítí, která je
podmínkou plného využívání možností diverzifikace. Nové technologie
mohou přinést účinná a nákladově efektivní řešení
umožňující zlepšit účinnost budov a systémů místního
vytápění, poskytovat nová řešení skladování energie a optimalizovat
správu sítí. Má-li být
těchto cílů dosaženo, je nezbytné, aby EU a členské státy
investovaly značné prostředky do výzkumu a inovací v oblasti
energetiky. Zavedení široké škály
nových energetických technologií bude mít zásadní význam pro zajištění
toho, aby tyto technologie mohly být v dostatečném počtu
účinně uplatněny na trhu, a umožnily tak členským
státům dosahovat cílů, které vyplývají z jejich volby skladby
zdrojů energie. Tyto investice
musí zahrnovat celý technologický dodavatelský řetězec od materiálů
(včetně kriticky významných surovin) až po výrobu, tak aby bylo
zajištěno, že EU při omezování své závislosti na dovozu energie
zajistí omezení své závislosti na zahraničních technologiích. Takovou
strategii lze realizovat v podstatě jen tehdy, když bude nedílnou
součástí výzkumu v oblasti energetiky a inovační politiky Unie. V zájmu maximalizace dopadů
těchto investic bude zapotřebí větší koordinace, a to jak mezi
jednotlivými členskými státy, tak mezi členskými státy a Komisí.
Zásadní význam, a to zejména při realizaci rozsáhlých demonstračních
projektů, budou mít také finanční nástroje, které umožní aktivovat
větší investice ze strany průmyslu, například
prostřednictvím Evropské investiční banky. Klíčové opatření Komise: bude prosazovat hledisko energetické bezpečnosti v provádění priorit Horizontu 2020, rámcového programu pro výzkum a inovace (2014–2020), a zajistí, aby další integrovaný plán strategického plánu pro energetické technologie byl v souladu s evropskou strategií energetické bezpečnosti.
7.
diverzifikace vnějších dodávek a
příslušné infrastruktury
7.1.
Plyn
Podíl dováženého plynu na jeho celkové
spotřebě v EU činí zhruba 70 %, přičemž se
očekává[26],
že do roku 2020 se nezmění, následně však mírně vzroste, takže
do roku 2025–2030 by měl dosahovat přibližně 340–350 miliard m3. V roce 2013 bylo 39 % objemu zemního
plynu dovezeno z Ruska, 33 % z Norska a 22 % ze severní
Afriky (z Alžírska a z Libye). Další
zdroje jsou malé a představují asi jen 4 %. Dovoz zkapalněného zemního plynu (LNG) z těchto i
některých dalších zemí (např. z Kataru či Nigérie) se
zvýšil a dosáhl maxima přibližně 20 %, později však vlivem
vyšších cen plynu v Asii poklesl zhruba na 15 %. Prioritou je zajistit přístup
k diverzifikovanějším zdrojům zemního plynu a současně
zachovat významné objemy dovozu od spolehlivých dodavatelů. Zkapalněný zemní plyn (LNG) zůstane i
v nadcházejících letech hlavním potenciálním zdrojem diverzifikace a jeho
význam ještě poroste. Nové
dodávky zkapalněného zemního plynu (LNG) ze Severní Ameriky, Austrálie,
Kataru a z nových nalezišť ve východní Africe pravděpodobně
zvýší velikost a likviditu celosvětových trhů s touto surovinou.
Očekává se, že ve Spojených státech bude v letech 2015–2017
zprovozněno první zařízení na zkapalňování zemního plynu na
východním pobřeží, které bude mít roční kapacitu přibližně
24 miliard m3. Mnohé další projekty jsou ve fázi rozvoje.
Očekává se, že většina tohoto objemu bude určena pro asijské
trhy, některé evropské společnosti však s výrobci
zkapalněného zemního plynu ze Spojených států již nyní vyjednávají o
dodavatelských zakázkách. Tomuto vývoji by mělo napomáhat odpovídající
zohledňování priorit v zahraniční politice EU, zvláště pak
v rámci probíhajícího jednání o transatlantickém obchodním a
investičním partnerství (TTIP). Potenciál růstu má i výroba
v Norsku (až 116 miliard m3 ročně v roce 2018
oproti nynějšímu ročnímu objemu 106 miliard m3) a v
severní Africe (kde se možná nacházejí dosud neprozkoumané a nevyužité zdroje
uhlovodíků, které jsou výhodné svou blízkou zeměpisnou polohou). Unie
by měla zlepšit vnitřní propojení, a zajistit tak v souladu se
stávajícími cíli v oblasti propojování sítí, aby plyn od těchto
dodavatelů bylo možné přepravovat na všechny regionální trhy. Cílem politiky EU by kromě posilování
našich vztahů se stávajícími dodavateli mělo být také hledání cest
k novým zdrojům. Velmi důležité jsou v tomto ohledu
výstavba jižního koridoru a vybrané projekty společného zájmu, neboť
vytvářejí podmínky pro dodávky z Kaspického regionu a
vzdálenějších oblastí. Aktivně prováděná obchodní agenda
v tomto regionu má zásadní význam pro zajištění přístupu na trh,
ale také pro rozvoj kriticky důležité infrastruktury, jejíž
životaschopnost závisí na možnosti odebírat dostatečné objemy vyvážených
zdrojů. Očekává se, že v první fázi by do roku 2020 mělo být na
evropský trh každoročně přepraveno jižním koridorem pro
přepravu zemního plynu 10 miliard m3 zemního plynu
z Ázerbájdžánu. Toto nové potrubní spojení má navíc klíčový význam i
jako spojení se Středním východem. Turecká infrastruktura by ve své
nynější plánované podobě měla ročně zajistit pro
evropský trh přepravu až 25 miliard m3/rok.
V dlouhodobějším výhledu by k významnému rozšíření jižního
koridoru pro přepravu zemního plynu mohly přispět i další
země, jako je Turkmenistán, Irák a Írán, budou-li splněny podmínky
pro zrušení režimu sankcí. Velký význam bude mít ve vztahu k těmto
zemím jednotná a cílená zahraniční politika. EU by měla dále navázat
intenzivní politický a obchodní dialog s partnery v severní Africe a
ve východním Středomoří, a to zejména s ohledem na možnost
vytvoření středomořského plynárenského uzlu na jihu Evropy. To vše je dosažitelné pouze za předpokladu, že bude
k dispozici infrastruktura s odpovídající dovozní kapacitou, a za
předpokladu, že zemní plyn bude možné koupit za dostupnou cenu. Nezbytná
bude náležitá spolupráce EU a členských států (viz oddíl 4).
7.2.
Uran a jaderné palivo
Elektřina vyráběná v jaderných
elektrárnách představuje spolehlivý a stálý zdroj elektřiny, který
nevypouští emise, a má důležitou úlohu v energetické
bezpečnosti. Poměrná hodnota jaderného paliva je v poměru
k celkovým nákladům na výrobu elektřiny ve srovnání
s plynovými či uhelnými elektrárnami minimální a uran tvoří jen
malou část celkových nákladů na jaderné palivo. Celosvětový trh
s uranem je stabilní a diverzifikovaný, EU je nicméně zcela závislá
na dovozu této suroviny ze třetích států. Na světě existuje
jen několik subjektů, které jsou schopny přeměnit uran na palivo
pro jaderné reaktory, EU má však v rámci celého tohoto řetězce
včetně obohacování uranu a jeho opětovného zpracování
vůdčí technologické postavení. Jaderná bezpečnost je pro EU naprostou
prioritou. EU by měla zůstat i nadále průkopníkem a architektem
jaderné bezpečnosti na mezinárodní úrovni. Je proto důležité, aby se
urychlilo přijetí přepracovaného znění směrnice o jaderné
bezpečnosti, které posiluje nezávislost orgánů pro jadernou
bezpečnost, poskytování informací veřejnosti a pravidelná vzájemná
hodnocení. Hlavním konkurentem ve výrobě jaderného
paliva je nicméně Rusko, které nabízí integrované balíčky pro
investice do celého jaderného řetězce. Investicím do nových jaderných
elektráren, které mají být budovány v EU za použití neevropské
technologie, je proto třeba věnovat zvláštní pozornost, aby bylo zajištěno,
že tyto elektrárny nebudou závislé pouze na ruských dodávkách jaderného paliva:
možnost diverzifikace zdrojů dodávaného paliva musí být podmínkou
veškerých nových investic, což by měla zajišťovat Zásobovací agentura
Euratomu. Všichni provozovatelé těchto elektráren by kromě toho
měli mít celkově diverzifikované portfolio dodávek paliva. Klíčová opatření Komise a členské státy by měly společně: zvýšit transparentnost na úrovni EU, pokud jde o bezpečnost dodávek zemního plynu, a prozkoumat, jak by bylo možné za využití stávajících vykazovacích mechanismů, jako jsou údaje shromažďované agenturou Eurostat a monitorování trhu prováděné Komisí, zajistit více informací o cenách, podporovat rozvoj a další rozšiřování infrastruktury pro dodávky plynu z Norska, v rámci jižního koridoru pro přepravu zemního plynu a středomořského plynárenského uzlu, zavést na úrovni EU systém monitorování bezpečnosti dodávek energie, který bude vycházet z výročních zpráv podávaných Evropskou komisí Evropské radě a Evropskému parlamentu, urychlit přijetí přepracovaného znění směrnice o jaderné bezpečnosti, spolupracovat v případech potřeby na diverzifikaci dodávek jaderného paliva. Komise: bude provádět aktivní obchodní agendu s cílem zajistit přístup na vývozní trhy se zemním plynem či zkapalněným zemním plynem (LNG) a omezovat praktiky narušující obchod a za tímto účelem bude prosazovat přísná pravidla obchodování v oblasti energetiky a v příslušných případech zajistí náležité vymáhání dodržování těchto pravidel, bude usilovat o odstranění stávajících překážek bránících vývozu ropy z některých třetích zemí, bude soustavným způsobem zohledňovat otázku diverzifikace dodávek paliv při posuzování nových investičních projektů v oblasti jaderné energetiky a nových návrhů dohod či smluv se třetími zeměmi.
8.
zlepšení koordinace energetických politik
jednotlivých členských států a jednotné vystupování v rámci
vnější energetické politiky
Mnohá z výše uvedených opatření
poukazují k téže základní prioritě, a sice k tomu, že členské státy musí lépe koordinovat svá
důležitá rozhodnutí v oblasti energetické politiky. Je jasné, že rozhodnutí o skladbě
zdrojů energie jsou výsadou členských států, avšak postupující
integrace energetické infrastruktury a trhů s energií, společná
závislost na vnějších dodavatelích, potřeba zajistit solidaritu
v dobách krize, to vše vyžaduje, aby základní politická rozhodnutí
v oblasti energetiky byla projednávána se sousedními zeměmi. Totéž platí i pro vnější rozměr
energetické politiky EU[27],
[28]. Komise vítá návrhy některých
členských států vyzývající k vytvoření energetické unie. Podporuje zřízení mechanismu, který by
členským státům umožňoval, aby se vzájemně informovaly o
důležitých rozhodnutích týkajících se jejich skladby zdrojů energie a
mohly o nich ještě před jejich přijetím důkladně
jednat s tím, že příhodné připomínky by pak byly zohledněny
ve vnitrostátním rozhodovacím postupu. Evropská unie má obecný zájem na tom, aby
mezinárodní trhy s energií byly stabilní, transparentní, likvidní a
řídily se danými pravidly. EU by si měla vypracovat jednotný a
koordinovaný způsob vystupování v mezinárodních organizacích a na
mezinárodních fórech. S tím souvisí politické úsilí o koordinovanou
podporu udržitelných energetických technologií na celém světě,
zvláště však v rozvíjejících se ekonomikách, které budou
v nadcházejících desetiletích podle očekávání největší
měrou přispívat ke zvyšování poptávky po energii. Iniciativa tohoto
druhu není jen v souladu s širšími cíli EU v oblasti životního
prostředí a klimatu, ale může mít i dopad na trhy
s tradičními fosilními palivy tím, že poleví tlak poptávky a zlepší
se likvidita. V rámci našich vztahů s blízkými
sousedy musí být naším cílem i nadále zapojení všech partnerů na všech
úrovních, které umožní jejich co nejtěsnější integraci do unijního
trhu s energií. Vzhledem k obavám EU ohledně bezpečnosti
dodávek by mělo být posilováno Energetické společenství, jehož cílem
je rozšířit acquis EU v oblasti energetiky i na země
sousedství a země zapojené do procesu rozšiřování. Za tímto
účelem by měly být v účastnických zemích podporovány
reformy jejich energetického odvětví, jakož i modernizace jejich
energetického systému a jejich plné začlenění do energetického
regulačního rámce EU. V krátkodobém výhledu by měla být také
rozšířena institucionální základna Energetického společenství
s cílem posílit mechanismy vymáhání. Systematicky je třeba využívat nástroje
zahraniční politiky, jako je soustavné zařazování energetické
problematiky na pořad jednání v rámci politických dialogů,
zvláště pak na vrcholné úrovni se strategickými partnery. Bude proveden
přezkum dialogů vedených na úrovni EU s hlavními dodavatelskými
zeměmi. Nedávné společné prohlášení vydané na setkání ministrů
energetiky zemí skupiny G7 v Římě je dobrým příkladem naší
posílené spolupráce s klíčovými partnery. Je třeba také zajistit
soulad s vnějšími aspekty dalších odvětvových politik, které by
mohly přispět k posílení energetické bezpečnosti,
zvláště pak co se týče strategického plánování nástrojů EU
v oblasti vnější pomoci. Důležitou úlohu v souvislosti
s uplatňováním energetických hledisek v zahraniční politice
EU a koordinováním postupu s ministerstvy zahraničních věcí
jednotlivých členských států plní Evropská služba pro vnější
činnost (ESVČ). Dále je třeba, aby dohody členských
států uzavřené se třetími zeměmi v oblasti energetiky byly
v naprostém souladu s právními předpisy EU a její politikou
zajišťování bezpečnosti dodávek energie. Komise a členské státy
by za tímto účelem měly v plné míře využívat rozhodnutí
Evropského parlamentu a Rady č. 994/2012/EU ze dne 25. října 2012,
kterým se zavádí mechanismus výměny informací o mezivládních dohodách mezi
členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky. Týká se
to zejména možnosti vytváření standardních ustanovení a žádosti o
asistenci Komise během jednání. Vzhledem k nedávným zkušenostem je navíc
nutné, aby členské státy a příslušné společnosti informovaly co
nejdříve Komisi o svých úmyslech uzavřít mezivládní dohodu, která by
mohla mít dopad na bezpečnost dodávek energie a možnosti diverzifikace, a
aby se během jednání obracely na Komisi s žádostí o poradenství. Za
tímto účelem je nutno provést přezkum rozhodnutí
č. 994/2012/EU. Zvláštní oblastí zájmu je zemní plyn, kde by
jednání s potenciálními dodavatelskými zeměmi na vyšší, celoevropské
politické úrovni otevřelo cestu k sjednávání obchodních dohod, které
by neohrožovaly další rozvoj konkurenčního vnitřního trhu EU.
V některých případech by navíc agregace poptávky mohla posílit
vyjednávací sílu EU. Co se týče společného nakupování
zemního plynu, byl v souvislosti se Zásobovací agenturou Euratomu již
zmíněn její „mechanismus pro kolektivní nakupování“. Za současných
okolností, kdy na trhu s uranem nehrozí z hlediska bezpečnosti
dodávek žádné riziko, ponechává tento mechanismus obchodním partnerům
při sjednávání smluv naprostou volnost. Společné podepisování
těchto smluv Zásobovací agenturou Euratomu platí jen jako potvrzení toho,
že nevzniká žádné riziko z hlediska bezpečnosti dodávek. Pakliže by
nějaká smlouva bezpečnost dodávek ohrožovala, má agentura vyhrazeno
právo vznést proti této smlouvě námitky. Zásobovací agentura Euratomu také
na základě ohlášení a dalších získaných informací vydává pravidelné
zprávy, a zvyšuje tak transparentnost trhu s jaderným palivem. Komise v úzké spolupráci
s členskými státy prověří možnost vytvoření postupu
pro nákup plynu, který by mohl přispět ke zvýšení transparentnosti
trhu a k zohledňování potřeb energetické bezpečnosti. Bylo
by rovněž možné zvážit možnosti dobrovolných mechanismů agregace
poptávky, které by mohly posílit vyjednávací postavení evropských kupujících.
Tyto možnosti by měly být pečlivým způsobem koncepčně
zpracovány a realizovány tak, aby byly slučitelné s právními
předpisy EU a obchodním právem. K využívání tohoto postupu by mohly
být popřípadě přizvány i kandidátské země či
potenciální kandidátské země. Klíčová opatření Komise: zajistí, aby byla provedena opatření stanovená v jejím sdělení o vnější energetické politice ze září 2011, posoudí možnosti dobrovolných mechanismů agregace poptávky, které by mohly posílit vyjednávací postavení evropských kupujících v souladu s právními předpisy EU a obchodním právem, bude společně s Evropskou službou pro vnější činnost (ESVČ) prosazovat soustavnější využívání nástrojů zahraniční politiky na podporu cílů vnější energetické politiky a posílení soudržnosti cílů energetické a zahraniční politiky, přezkoumá rozhodnutí č. 994/2012/EU, kterým se zavádí mechanismus výměny informací o mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky. Členské státy by: se měly vzájemně informovat o důležitých vnitrostátních rozhodnutích v oblasti energetické politiky dříve, než dojde k jejich přijetí, a plně při tom využívat stávající fóra, jimž předsedá Komise, měly Komisi včas informovat o svém úmyslu zahájit jednání o uzavření mezivládních dohod, které mohou mít dopad na bezpečnost dodávek energie, a Komisi do těchto jednání také zapojit. Bylo by tak zajištěno, že dohody budou uzavřeny v plném souladu s právem Unie.
Závěry
V oblasti
zvyšování evropské energetické bezpečnosti bylo v posledních
několika letech dosaženo značného pokroku. Avšak ani přesto není Evropa dostatečně chráněna
před energetickými otřesy. Evropská
strategie energetické bezpečnosti proto stanoví řadu konkrétních
opatření, která posílí odolnost Evropy a omezí její závislost na dovozu
energie. Energetická
bezpečnost Unie je neoddělitelně spjata s rámcem politiky pro
klima a energetiku do roku 2030, a mělo by se o ní proto rozhodovat
společně na základě dohody Evropské rady. Přechod ke
konkurenceschopnému nízkouhlíkovému hospodářství povede
k omezenějšímu využívání dovážených fosilních paliv, protože bude snižovat
energetickou poptávku a využívat obnovitelné a jiné domácí zdroje energie. V krátkodobém
výhledu 1. musí Unie před nadcházející zimou zlepšit svou připravenost
na přerušení dodávek energie. Mělo
by dojít k posílení stávajících evropských mechanismů pro stavy nouze
a mechanismů solidarity, a to na základě posouzení rizik
(zátěžových testů energetické bezpečnosti) koordinovaných Komisí
v součinnosti s členskými státy, regulačními orgány,
provozovateli přepravních a přenosových soustav a dalšími
provozovateli s cílem zvýšit jejich odolnost. Unie musí rovněž zapojit své mezinárodní partnery, aby se
společně podíleli na vytváření nových mechanismů solidarity
v oblasti dodávek zemního plynu a na využívání zásobníků pro jeho
skladování; 2. je třeba docílit toho, aby investice do nové infrastruktury
prosazované ze strany nejvýznamnějších dodavatelů byly v souladu
se všemi pravidly fungování vnitřního trhu a hospodářské
soutěže. Zejména
v případě projektu South Stream by mělo dojít
k pozastavení jeho realizace až do doby, kdy bude zcela v souladu
s právními předpisy EU a kdy bude přehodnocen s ohledem na
priority energetické bezpečnosti EU; 3.
je za účelem posilování energetické
bezpečnosti potřebná co nejužší spolupráce Unie s jejími sousedy
a partnery v rámci Energetického společenství, zejména pak
s Ukrajinou a Moldavskem. V této
souvislosti je třeba uvítat nedávnou dohodu o zpětných tocích, kterou
spolu uzavřely Slovenská republika a Ukrajina. Ve
střednědobém až dlouhodobém výhledu 4.
by Evropa měla docílit lepšího fungování a
větší míry integrovanosti trhu s energií. Mělo by být urychleno provádění prioritních projektů,
díky nimž bude zajištěno připojení energeticky izolovaných oblastí a
zajištěno splnění stanoveného cíle propojit do roku 2020 alespoň
10 % instalované kapacity výroby elektrické energie, s tím, že do roku
2030 by členské státy měly dosáhnout cíle propojení 15 %; 5.
musí Unie omezit svou závislost na některých
vnějších dodavatelích a diverzifikovat za tímto účelem zdroje,
dodavatele a trasy svých dodávek energie. Musí usilovat především o
posílení partnerství s Norskem, urychlení výstavby jižního koridoru pro
přepravu zemního plynu a vytvoření nového plynárenského uzlu
v jižní Evropě; 6.
by se v rámci provádění finančních
nástrojů EU v letech 2014–2020 měla stát prioritou energetická
bezpečnost a přechod na nízkouhlíkové hospodářství,
přičemž by měl být využíván zejména Evropský fond pro regionální
rozvoj, nástroj pro propojení Evropy, program Horizont 2020 a evropský nástroj
sousedství a partnerství. Tyto priority by měly být také směrodatným
cílem pro uplatňování nástrojů vnější činnosti EU, jako je
investiční facilita sousedství a investiční facilita pro západní
Balkán, jakož i pro Evropskou investiční banku a Evropskou banku pro
obnovu a rozvoj; 7.
je nezbytná větší koordinace vnitrostátních
energetických politik, aby bylo možné věrohodně reagovat na výzvy
v oblasti energetické bezpečnosti. Rozhodnutí členských
států určující podobu skladby zdrojů energie a energetické
infrastruktury mají vliv na jiné členské státy i na Unii jako celek. Členské
státy by při rozhodování o svých dlouhodobých strategiích v rámci
energetické politiky a při přípravě mezivládních dohod se
třetími zeměmi měly poskytovat sobě navzájem i Komisi lepší
informace. Je třeba rovněž více usilovat o zajištění lepší
součinnosti mezi plněním energetických cílů a zahraniční
politikou a o jednotné vystupování při jednání s našimi partnery. __________________
Příloha 1: Závislost na ruských
dodávkách zemního plynu
Vodorovná osa: % zemního plynu ve skladbě zdrojů energie – Svislá osa: % ruského zemního plynu představující podíl na spotřebě zemního plynu v daném členském státě – Velikost kruhů: objem dovezeného ruského zemního plynu. Odhady vycházejí z předběžných průmyslových údajů za rok 2013 a zahrnují také zemní plyn, s nímž obchodují ruské společnosti, ale který nemusel být nutně vyprodukován v Rusku.
Příloha 2: Status klíčových infrastrukturních projektů významných
z hlediska bezpečnosti dodávek
Plynárenské projekty A || Krátkodobé projekty || (2014 – 2016) || # || Název projektu || Bližší údaje || Termín dokončení Baltský plynárenský trh 1 || LT: tanker pro přepravu LNG || Tanker (nejedná se o projekt společného zájmu). Stav: probíhá výstavba. || konec roku 2014 2 || Modernizace plynovodu Klaipėda–Kiemėnai || Zvýšení kapacity plynovodu vedoucího z Klaipėdy do propojovacího vedení mezi LT a LV. Stav: posuzování vlivů na životní prostředí a příprava technického návrhu. || 2017 Rozšíření možností dodávek zemního plynu ve střední a jihovýchodní Evropě 1 || PL: terminál LNG || Terminál v přístavu Świnoujście a propojovací vedení (vzhledem k termínu dokončení projektu se nejedná o projekt společného zájmu). Stav: probíhá výstavba. || konec roku 2014 2 || Propojovací vedení mezi EL a BG || Nové propojovací vedení umožňující diverzifikaci a přepravu zemního plynu z pole Šach Deniz do Bulharska. Stav: povolování, posuzování vlivů na životní prostředí (dvouleté zpoždění). || 2016 3 || Zpětný tok mezi EL a BG || Trvalá možnost zajištění zpětného toku ve stávajícím propojovacím vedení (jako alternativa či doplněk IGB). Stav: předběžný stav proveditelnosti. || 2014 4 || BG: modernizace zásobníků || Rozšíření skladovací kapacity zásobníků v Čirenu. Stav: předběžný stav proveditelnosti. || 2017 5 || Zpětný tok mezi HU a HR || Zajištění možnosti zpětných toků z Chorvatska do Maďarska. Stav: studie proveditelnosti. || 2015 6 || Zpětný tok mezi HU a RO || Projekt, který má umožnit zpětné toky z Rumunska do Maďarska. Stav: studie proveditelnosti. || 2016 7 || Propojovací vedení mezi BG a RS || Nové propojovací vedení podporující bezpečnost dodávek v Bulharsku a Srbsku. Stav: posuzování vlivů na životní prostředí, příprava trasy, financování (problém s financováním kvůli neodděleností činností v rámci Srbijagas). || 2016 8 || Propojovací vedení mezi SK a HU || Nový obousměrný plynovod. Stav: probíhá výstavba. || 2015 B || Střednědobé projekty || (2017 – 2020) || # || Název projektu || Bližší údaje || Termín dokončení Baltský plynárenský trh 1 || Propojovací vedení mezi PL a LT || Nový obousměrný plynovod (GIPL), který ukončí izolaci pobaltských států. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED). || 2019 2 || Propojovací vedení mezi FI a EE || Nový obousměrný mořský plynovod („Balticconnector“). Stav: předběžný stav proveditelnosti / povolování. || 2019 3 || Baltský terminál LNG || Nový terminál LNG, o jehož umístění se rozhoduje (EE/FI). Stav: předběžný stav proveditelnosti, povolování. || 2017 4 || Propojovací vedení mezi LV a LT || Modernizace stávajícího propojení (včetně kompresorové stanice). Stav: předběžný stav proveditelnosti. || 2020 Umožnění přepravy plynu ze Španělska na sever 1 || Propojovací vedení „Midcat“ mezi ES a FR || Nové propojení (včetně kompresorové stanice), které má umožnit obousměrný tok plynu[29] mezi Francií a Španělskem. Stav: studie proveditelnosti. || Termín nebyl dosud stanoven. Soubor projektů pro rozšíření možností dodávek zemního plynu ve střední a jihovýchodní Evropě 1 || Propojovací uzel mezi PL a CZ || Nový obousměrný plynovod mezi Českou republikou a Polskem. Stav: zjišťování proveditelnosti / počáteční technická studie (FEED), povolování (CZ). || 2019 2 || Propojovací vedení mezi PL a SK[30] || Nový obousměrný plynovod mezi Slovenskem a Polskem. Stav: konečné rozhodnutí o investici v roce 2014. || 2019 3 || PL: 3 vnitrostátní plynovody a kompresorová stanice || Modernizace vnitrostátní infrastruktury, která je nezbytná kvůli spojení vstupních bodů na pobřeží Baltského moře s propojovacím vedením mezi PL a SK a mezi PL a CZ. Stav: předběžný stav proveditelnosti. || 2016–18 4 || TANAP (TR a EL) || Transanatolský plynovod přivádějící do Evropy plyn z Kaspického moře přes Turecko a první část jižního plynového koridoru. Stav: proveditelný / konečné investiční rozhodnutí. || 2019 5 || TAP (EL, AL a IT) || Evropský úsek jižního plynového koridoru. Přímé propojení s plynovodem TANAP. Stav: povolování. || 2019 6 || IAP (AL, ME a HR) || Nová součást propojení Balkánského plynového okruhu s připojením k plynovodu TAP. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED). || 2020 7 || Terminál LNG v HR || Nový terminál LNG na ostrově Krk posilující regionální bezpečnost dodávek a diverzifikaci. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED), problémy s financováním. || 2019 8 || BG: vnitrostátní soustava || Rekonstrukce a rozšíření přepravní soustavy potřebné kvůli regionální integraci. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED). || 2017 (bude potvrzeno) 9 || RO: vnitrostátní soustava a zpětné toky na Ukrajinu || Integrace rumunské přepravní a přenosové soustavy, zpětné toky na Ukrajinu. Stav: studie proveditelnosti (regulační problémy se zpětnými toky). || Termín nebyl dosud stanoven. 10 || EL: kompresorová stanice || Kompresorová stanice v Kipi, která umožní propojení plynovodu TANAP a TAP. Stav: povolování. || 2019 11 || EL: Terminál LNG v Alexandrupoli || Nový terminál LNG v severním Řecku. Stav: povolování. || 2016[31] 12 || EL: Egejský terminál LNG || Nový plovoucí terminál LNG v Kavalském zálivu. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED), povolování. || 2016[32] Elektroenergetické projekty A || Krátkodobé projekty || (2014 – 2016) || # || Název projektu || Bližší údaje || Termín dokončení Ukončení izolace Pobaltí 1 || Nordbalt 1&2 || Propojení mezi Švédskem a Litvou (nejedná se o projekt společného zájmu). Stav: probíhá výstavba. || 2015 2 || Propojovací vedení mezi LT a PL || Nové propojovací vedení a měnírny pro přenos elektrické energie stejnosměrným proudem; další fáze realizace jsou plánovány na rok 2020; v PL musí být provedeny odpovídající úpravy. Stav: probíhá výstavba. || 2015 (první fáze) B || Střednědobé projekty || (2017 – 2020) || # || Název projektu || Bližší údaje || Termín dokončení Ukončení izolace Pobaltí 1 || Vnitrostátní vedení v LV a SE || Zvýšení kapacity propojovacího vedení mezi LV a SE (Nordbalt). Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED). || 2019 2 || Propojení EE a LV || Propojovací vedení a související modernizace v EE. Stav: proveditelnost / počáteční technická studie (FEED). || 2020 3 || Synchronizace EE, LV a LT s kontinentálními evropskými sítěmi || Synchronizace pobaltských států. Stav: studie proveditelnosti. || 2020 (bude potvrzeno) Ukončení izolace Pyrenejského poloostrova 1 || Propojení Francie a Španělska || Propojení pomocí podmořského kabelu HVDC vedeného mezi Akvitánií (FR) a Baskickem (ES). || 2020 (bude potvrzeno) [1] 23 % energie z obnovitelných zdrojů
a 27 % jaderná energie. [2] COM(2014)15. [3] Sdělení Komise s názvem „Za obnovu
evropského průmyslu“, COM(2014)14. [4] Zřízená nařízením (EU)
č. 994/2010 o opatřeních na zajištění bezpečnosti
dodávek zemního plynu. [5] Směrnice Rady 2009/119/ES ze dne 14. září 2009, kterou se
členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo
ropných produktů. [6] Nařízení Evropského parlamentu a Rady
(EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010 o opatřeních na
zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu a o zrušení směrnice
Rady 2004/67/ES. [7] Na tuto možnost se poukazuje ve
společném prohlášení přijatém dne 6. května 2014 na setkání
ministrů energetiky skupiny G7 v Římě.
[8] Směrnice 2008/114/ES ze dne 8. prosince 2006
o určování a označování evropských kritických infrastruktur a o
posouzení potřeby zvýšit jejich ochranu. [9] Hlavně pro vytápění prostor a
ohřev vody v domácnostech. [10] Sdělení Komise „Ceny energie a
energetické náklady v Evropě“, s. 11. [11] Podpora přechodu všech odvětví na
nízkouhlíkové hospodářství v méně rozvinutých, přechodových
i rozvinutějších regionech EU vyžaduje investice v minimální výši 12 %, 15
% a 20 % z celkového objemu částek přidělených jednotlivým
členským státům v rámci Evropského fondu pro regionální rozvoj
(EFRR). Bude-li na tyto investice
využito prostředků Fondu soudržnosti (FS), zvýší se tento podíl
v případě méně rozvinutých regionů na 15 %. [12] Například formou „renovačního úvěru“, který je
standardizovaným a již připraveným nástrojem založeným na úvěrovém
modelu sdílení rizik. [13] Sdělení Komise „Vytvoření vnitřního trhu s
elektřinou a optimální účinek veřejných zásahů“,
C(2013)7243. [14] Vynikajícím příkladem takové regionální spolupráce bylo zavedení
tzv. spojení trhů na následující den, k němuž došlo
počátkem roku 2014 za účasti provozovatelů sítí a energetických
burz šestnácti členských států. [15] Pokyny Komise týkající se zjednodušování postupů
hodnocení vlivů energetických projektů a projektů
společného zájmu na životní prostředí a posuzování vlivu rozsáhlých
přeshraničních projektů na životní prostředí (EIA). [16] Zvláště pak s přihlédnutím k výsledkům
probíhající „kontroly účelnosti“ tohoto odvětví. [17] Bílá kniha Komise o dopravě z roku 2011 „Plán jednotného
evropského dopravního prostoru – vytvoření konkurenceschopného dopravního
systému účinně využívajícího zdroje“ (KOM(2011)0144
v konečném znění). [18] COM(2013)0017 final. [19] Přeshraniční rozdělení nákladů. [20] V období mezi roky 2001 a 2012 klesla v EU celková výroba
energie o 15 %. [21] Sdělení Komise „Vytvoření
vnitřního trhu s elektřinou a optimální účinek veřejných
zásahů“, C(2013)7243. [22] 2013/30/EU. [23] Studie Společného výzkumného
střediska (JRC) nazvaná „Nekonveční zemní plyn a jeho potenciální
dopady na trh EU s energií“ (Unconventional gas and its potential
energy market impacts in the EU, EUR25305 EN). [24] Sdělení a doporučení Komise o
průzkumu a těžbě uhlovodíků (jako je plyn z břidlic) s
použitím vysokoobjemového hydraulického štěpení v EU, (COM(2014)23
final a doporučení 2014/70/EU ze dne 22. ledna 2014). [25] http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf
a http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/Transboundry%20EIA%20Guide.pdf. [26] Trendy EU v energetice, dopravě a emise skleníkových plynů do roku 2050 – Referenční
scénář 2013– Evropská komise. [27] Zpráva Komise o provádění sdělení o
zabezpečení dodávek energie a mezinárodní spolupráci a závěrů
Rady pro energetiku z listopadu 2011 (COM(2013)638). [28] Zpráva Rady nazvaná „Činnosti navazující
na zasedání Evropské rady konané dne 22. května 2013: posouzení vývoje v
oblasti vnějšího rozměru energetické politiky EU“, která byla
přijata dne 12. prosince 2013. [29] Ze Španělska do Francie by plyn proudil
v případě výpadu dodávek v západní či střední
Evropě; z Francie do
Španělska v rámci burzovních arbitráží za účelem snížení
vysokých cen plynu ve Španělsku. Posílen musí být rovněž plynovod „Artère du Rhône“. [30] Tyto dvě propojovací vedení (mezi Polskem a Českou
republikou a mezi Polskem a Slovenskem) umožní zajištění přepravy
plynu mezi Baltem a Jadranem, zároveň by však bylo možné touto cestou
přepravovat plyn z Německa, Nizozemska a Norska, čímž by se
bezpečnost dodávek v celé (jiho)východní Evropě podstatně
zvýšila. [31] Informace, které poskytli předkladatelé projektu, jehož
spuštění je ovšem možné rozumně očekávat až po roce 2017. [32] Viz poznámka 31.