EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 32017R0867
Commission Delegated Regulation (EU) 2017/867 of 7 February 2017 on classes of arrangements to be protected in a partial property transfer under Article 76 of Directive 2014/59/EU of the European Parliament and of the Council (Text with EEA relevance. )
Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/867 ze dne 7. února 2017 o třídách ujednání, které mají být chráněny při částečném převodu majetku podle článku 76 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (Text s významem pro EHP. )
Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/867 ze dne 7. února 2017 o třídách ujednání, které mají být chráněny při částečném převodu majetku podle článku 76 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (Text s významem pro EHP. )
C/2017/0597
Úř. věst. L 131, 20.5.2017, p. 15–19
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
In force
20.5.2017 |
CS |
Úřední věstník Evropské unie |
L 131/15 |
NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2017/867
ze dne 7. února 2017
o třídách ujednání, které mají být chráněny při částečném převodu majetku podle článku 76 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na článek 76 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) |
Směrnice 2014/59/EU požaduje, aby členské státy zajistily ochranu určitých tříd ujednání během částečného převodu aktiv, práv a závazků instituce v režimu řešení krize. Stejná ochrana je nutná v případě, kdy orgán příslušný k řešení krize nuceně mění podmínky smlouvy, jíž je instituce v režimu řešení krize stranou. Cílem této ochrany je v případě částečného převodu nebo změny smlouvy zabránit dělení aktiv, práv a závazků, které jsou vzájemně propojeny na základě uvedených ujednání. |
(2) |
Aby bylo zajištěno řádné uplatňování této ochrany, je nutné přesně určit typy ujednání, které spadají do rozsahu vymezení jednotlivých tříd stanovených směrnicí 2014/59/EU. Nejvhodnějším způsobem, jak typy ujednání určit, je doplnit pravidla a definice stanovené ve směrnici 2014/59/EU dalšími podrobnými pravidly a definicemi. Tato metoda je vhodnější než sestavení seznamu konkrétních ujednání, která je možno uzavřít podle právních předpisů jednotlivých členských států, vzhledem k tomu, že takový seznam by bylo obtížné vypracovat a bylo by nutné ho neustále aktualizovat. Toto nařízení by mělo vyjasnit a v případě potřeby omezit rozsah použitelnosti různých forem ochrany stanovených směrnicí 2014/59/EU pro každou třídu ujednání. |
(3) |
Různé třídy ujednání uvedené v čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU jsou rozpracovány v různé míře podrobnosti: některé třídy jsou zcela konkrétní, zatímco jiné jsou vymezeny vágněji. Některé třídy se navíc týkají jednoho typu smluvního vztahu a závazku nebo omezeného souboru smluvních vztahů a závazků, zatímco jiné zahrnují větší počet a otevřenou škálu smluvních závazků, transakcí a vztahů. Tyto posledně jmenované třídy by potenciálně mohly zahrnovat všechny právní a smluvní vztahy mezi institucí a jednou nebo více jejími protistranami. Kdyby měly být tyto třídy ujednání plně chráněny, mohlo by být pro orgány příslušné k řešení krize provádění částečných převodů obtížné, ne-li nemožné. Je proto vhodné zabránit nadměrné míře ochrany, která by se mohla potenciálně vztahovat na všechna aktiva, práva a závazky mezi institucí a jejími protistranami. |
(4) |
Některé třídy chráněných ujednání jsou ve směrnici 2014/59/EU definovány šířeji. Za účelem zvýšení jistoty ohledně oblasti působnosti zejména ve vztahu k dohodám o zajištění, dohodám o vzájemném započtení, nettingovým dohodám a k mechanismům strukturovaného financování by tyto třídy měly být blíže vymezeny. Toto nařízení v přenesené pravomoci by nemělo orgánům příslušným k řešení krize bránit v tom, aby uvedené druhy dohod o vzájemném započtení a nettingových dohod blíže vymezily a při individuálních částečných převodech chránily, jestliže jsou tyto dohody uznávány pro účely snižování rizika podle platných obezřetnostních pravidel a podmínkou tohoto uznání je ochrana, zejména na základě neoddělitelnosti. Možnost rozhodovat o takovéto rozšířené ochraně by orgány příslušné k řešení krize měly mít v individuálních případech řešení krizí. |
(5) |
Protistrany instituce se mohou dohodnout na takzvané „univerzální“ nebo „obecné“ dohodě o vzájemném započtení, která bude zahrnovat veškerá práva a závazky mezi těmito stranami. Na základě tohoto druhu dohody by veškeré závazky mezi těmito stranami byly chráněny proti vzájemnému oddělení. V důsledku toho by byl částečný převod s ohledem na tuto protistranu neproveditelný a znamenalo by to i celkové ohrožení použitelnosti tohoto nástroje vzhledem k tomu, že orgány příslušné k řešení krize by dokonce nemusely být schopny ani rozpoznat, kterých závazků se toto ujednání týká a kterých nikoli. Mělo by být vyjasněno, že „univerzální“ nebo „obecné“ nettingové dohody a dohody o vzájemném započtení, které zahrnují veškerá aktiva, práva a závazky mezi smluvními stranami, by neměly být považovány za chráněná ujednání. |
(6) |
Z článku 80 směrnice 2014/59/EU vyplývá, že jakýmkoli zúžením rozsahu definic chráněných ujednání podle čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU by nemělo být dotčeno fungování systémů pro obchodování, zúčtování a vzájemné vypořádání, pokud tyto systémy spadají do působnosti čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES (2). Orgány příslušné k řešení krize by proto měly mít povinnost chránit všechny typy ujednání uvedené v čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU, které jsou spojeny s činností protistrany jako ústřední protistrany. To zahrnuje mimo jiné činnost krytou fondem pro riziko selhání podle článku 42 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 (3). |
(7) |
Totéž platí pro aktiva, práva a závazky týkající se platebních systémů nebo systémů vypořádání obchodů s cennými papíry. Vzhledem k tomu, že nettingové dohody, které spadají do oblasti působnosti směrnice 98/26/ES, jsou chráněny v případě platební neschopnosti, měly by být z důvodu jednotnosti chráněny rovněž podle článku 76 směrnice 2014/59/EU. Je však vhodné v příslušných případech rozšířit rozsah ochrany podle čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU na všechna ujednání s platebními systémy nebo systémy vypořádání obchodů s cennými papíry a jejich související činnost. |
(8) |
Potřeba upřesnění rozsahu ujednání podle čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU, na která se v určitých případech vztahují záruky, by v zásadě neměla bránit orgánům příslušným k řešení krize v ochraně jakýchkoli tříd ujednání, které lze přiřadit k jedné z kategorií uvedených v daném článku a které jsou v insolvenčním řízení chráněny proti oddělení aktiv, práv a závazků, jichž se ujednání týkají, podle příslušného vnitrostátního insolvenčního práva včetně vnitrostátních předpisů provádějících směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES (4). Je tomu tak v případě, že by věřitel i nadále požíval práv vyplývajících z ujednání, pokud by celá transakce nebyla podle vnitrostátního insolvenčního práva prohlášena za neplatnou. Platí to především pro dohody o zajištění, dohody o vzájemném započtení a nettingové dohody, které jsou chráněny podle vnitrostátního insolvenčního práva, |
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice uvedené ve směrnici 2014/59/EU. Použijí se rovněž tyto definice:
1) |
„Sekuritizací“ se rozumí sekuritizace definované v čl. 4 odst. 1 bodě 61 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (5). |
2) |
„Dohodami o započtení“ (contractual netting agreements) se rozumí dohody o započtení definované v článku 295 nařízení (EU) č. 575/2013. |
Článek 2
Podmínky týkající se dohod o zajištění včetně transakcí s financováním cenných papírů
Dohody o zajištění podle čl. 76 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/59/EU zahrnují:
1) |
ujednání stanovící záruky, osobní zajištění a ručení; |
2) |
zástavní práva a jiné věcné zajištění; |
3) |
transakce s půjčkou cenných papírů, které neznamenají převod plného vlastnického práva k zajištění a které spočívají v tom, že jedna strana (věřitel) půjčuje cenné papíry druhé straně (dlužník) výměnou za poplatek nebo úhradu úroku a dlužník poskytuje věřiteli zajištění po celou dobu trvání půjčky. |
Dohody o zajištění se považují za dohody o zajištění podle čl. 76 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/59/EU pouze tehdy, pokud jsou práva nebo aktiva, s nimiž je právo ze zajištění spojeno nebo s nimiž by bylo spojeno v případě události rozhodné pro vymáhání, v souladu s podmínkami dohody a s platnými vnitrostátními právními předpisy dostatečně identifikovaná nebo identifikovatelná.
Článek 3
Podmínky týkající se dohod o vzájemném započtení
1. Dohody o vzájemném započtení uzavřené mezi institucí a jedinou protistranou se považují za dohody o vzájemném započtení uvedené v čl. 76 odst. 2 písm. c) směrnice 2014/59/EU, mají-li vztah k právům a závazkům plynoucím z finančních smluv nebo derivátů.
2. Dohody o vzájemném započtení uzavřené mezi institucí a jednou nebo více protistranami se považují za dohody o vzájemném započtení uvedené v čl. 76 odst. 2 písm. c) směrnice 2014/59/EU v kterémkoli z těchto případů:
a) |
jsou-li tyto dohody spojeny s činností protistrany jako ústřední protistrany, zejména pokud jde o činnost krytou fondem pro riziko selhání uvedeným v článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012; |
b) |
mají-li tyto dohody vztah k právům a povinnostem vůči systémům definovaným v čl. 2 písm. a) směrnice 98/26/ES nebo vůči jiným platebním systémům nebo systémům vypořádání obchodů s cennými papíry a jsou-li spojeny s jejich činností platebních systémů nebo systémů vypořádání obchodů s cennými papíry. |
3. Orgány příslušné k řešení krize mohou v individuálních případech rozhodnout, že dohody o vzájemném započtení uzavřené mezi institucí a jednou nebo více protistranami, pokud se vztahují na jiné typy práv a závazků, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, mohou být považovány za dohody o vzájemném započtení podle čl. 76 odst. 2 písm. c) směrnice 2014/59/EU, jestliže jsou tyto dohody uznávány pro účely snižování rizika podle platných obezřetnostních pravidel a podmínkou tohoto uznání je ochrana, zejména na základě neoddělitelnosti.
Článek 4
Podmínky týkající se nettingových dohod
1. Dohody o započtení (contractual netting agreements) uzavřené mezi institucí a jedinou protistranou se považují za nettingové dohody podle čl. 76 odst. 2 písm. d) směrnice 2014/59/EU, mají-li vztah k právům a závazkům plynoucím z finančních smluv nebo derivátů.
2. Dohody o započtení (contractual netting agreements) uzavřené mezi institucí a jednou nebo více protistranami se považují za nettingové dohody podle čl. 76 odst. 2 písm. d) směrnice 2014/59/EU v kterémkoli z těchto případů:
a) |
jsou-li tyto dohody spojeny s činností protistrany jako ústřední protistrany, zejména pokud jde o činnost krytou fondem pro riziko selhání uvedeným v článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012; |
b) |
mají-li tyto dohody vztah k právům a povinnostem vůči systémům definovaným v čl. 2 písm. a) směrnice 98/26/ES nebo vůči jiným platebním systémům nebo systémům vypořádání obchodů s cennými papíry a jsou-li spojeny s jejich činností platebních systémů nebo systémů vypořádání obchodů s cennými papíry. |
3. Orgány příslušné k řešení krize mohou v individuálních případech rozhodnout, že nettingové dohody uzavřené mezi institucí a jednou nebo více protistranami mohou být považovány za nettingové dohody podle čl. 76 odst. 2 písm. d) směrnice 2014/59/EU, jestliže jsou uznávány pro účely snižování rizika podle platných obezřetnostních pravidel a podmínkou tohoto uznání je ochrana, zejména na základě neoddělitelnosti.
Článek 5
Obecné podmínky vztahující se na dohody o zajištění, dohody o vzájemném započtení a nettingové dohody a na mechanismy strukturovaného financování
1. Články 2, 3 a 4 nejsou dotčeny následující pravomoci orgánů příslušných k řešení krize:
a) |
chránit jakýkoli typ ujednání, která lze přiřadit k jedné ze tříd uvedených v čl. 76 odst. 2 písm. a), c), d) a f) směrnice 2014/59/EU a která jsou chráněna v běžném insolvenčním řízení proti dočasnému nebo neomezenému oddělení, pozastavení nebo zrušení aktiv, práv a závazků, jichž se tato ujednání týkají, podle příslušného vnitrostátního insolvenčního práva, včetně vnitrostátních předpisů provádějících směrnici 2001/24/ES; |
b) |
chránit jakýkoli typ ujednání, která nespadají do oblasti působnosti čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/59/EU a která jsou chráněna v běžném insolvenčním řízení proti dočasnému nebo neomezenému oddělení, pozastavení nebo zrušení aktiv, práv a závazků, jichž se tato ujednání týkají, podle příslušného vnitrostátního insolvenčního práva, včetně vnitrostátních předpisů provádějících směrnici 2001/24/ES. |
2. Orgány příslušné k řešení krize mohou v individuálních případech vyloučit z ochrany poskytované podle čl. 76 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dohody o zajištění nebo dohody o vzájemném započtení a nettingové dohody, které se týkají smluv obsahujících jakékoli ustanovení, které v případě selhání protistrany umožňuje protistraně, která není v selhání, provádět pouze částečné nebo žádné platby do konkursní podstaty protistrany v selhání, a to i v případech, kdy je strana v selhání čistým věřitelem.
Článek 6
Podmínky týkající se mechanismů strukturovaného financování včetně sekuritizací a nástrojů používaných pro účely zajištění
1. Mechanismy strukturovaného financování podle čl. 76 odst. 2 písm. f) směrnice 2014/59/EU zahrnují:
a) |
sekuritizace, ve kterých byly podkladové expozice rozděleny do tranší a převedeny formou převodu plného vlastnického práva z rozvahy původce na instituci nebo subjekt v režimu řešení krize (sekuritizace, u níž dochází ke skutečnému prodeji); |
b) |
sekuritizace prostřednictvím smluvních nástrojů, kde podkladová aktiva zůstávají v rozvaze instituce nebo subjektu v režimu řešení krize (syntetická sekuritizace). |
U sekuritizací, u nichž dochází ke skutečnému prodeji, se každá úloha původce v dané struktuře, včetně obsluhy úvěrů, poskytování jakékoli formy ochrany proti rizikům nebo poskytování likvidity, považuje za závazek, který je součástí mechanismu strukturovaného financování.
U syntetických sekuritizací je právo ze zajištění považováno za právo, které tvoří součást mechanismu strukturovaného financování, pouze tehdy, je-li v souladu s podmínkami ujednání a s platnými vnitrostátními právními předpisy spojeno s konkrétními a dostatečně identifikovanými nebo identifikovatelnými aktivy.
2. Smlouvy, které tvoří sekuritizační strukturu upravující vzájemné vztahy mezi původci, emitenty, správci, obsluhovateli, správci hotovosti a protistranami zajišťujícími swapové a úvěrové riziko, jsou považovány za součást mechanismů strukturovaného financování v případě, že jsou tyto vzájemné vztahy přímo spojeny s podkladovými aktivy a s platbami, které mají být provedeny z výnosů, jež tato aktiva přinesou držitelům strukturovaných nástrojů. Tyto vzájemné vztahy zahrnují závazky a práva související s podkladovými aktivy, závazky vyplývající z vydaných nástrojů a dohody o zajištění včetně derivátových transakcí, které jsou nezbytné pro udržení toku plateb vyplývajících z těchto závazků.
3. Ustanovením odstavce 2 není dotčena pravomoc orgánu příslušného k řešení krize rozhodovat v jednotlivých případech a s ohledem na konkrétní strukturu mechanismu strukturovaného financování podle čl. 76 odst. 2 písm. f) směrnice 2014/59/EU o tom, že i jiné dohody mezi stranami uvedenými v odstavci 2, například dohody o obsluze úvěrů, které nejsou přímo spojeny s podkladovými aktivy a s platbami, které mají být provedeny, tvoří součást mechanismu strukturovaného financování.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 7. února 2017.
Za Komisi
předseda
Jean-Claude JUNCKER
(1) Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190.
(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (Úř. věst. L 166, 11.6.1998, s. 45).
(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (Úř. věst. L 201, 27.7.2012, s. 1).
(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. L 125, 5.5.2001, s. 15).
(5) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1).