EUR-Lex Достъп до правото на Европейския съюз
Този документ е извадка от уебсайта EUR-Lex.
Документ 62015CC0185
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 2 June 2016.#Marjan Kostanjevec v F&S Leasing, GmbH.#Request for a preliminary ruling from the Vrhovno sodišče.#Reference for a preliminary ruling — Judicial cooperation in civil matters — Regulation (EC) No 44/2001 — Article 6(3) — Definition of ‘counterclaim’ — Claim based on unjust enrichment — Payment of a sum due under a decision that has been set aside — Temporal application.#Case C-185/15.
Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 2. června 2016.
Marjan Kostanjevec v. F&S Leasing, GmbH.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije.
Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Článek 6 bod 3 – Pojem ‚vzájemná žaloba‘ – Nárok založený na bezdůvodném obohacení – Zaplacení částky splatné na základě zrušeného rozhodnutí – Časová působnost.
Věc C-185/15.
Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 2. června 2016.
Marjan Kostanjevec v. F&S Leasing, GmbH.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije.
Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Článek 6 bod 3 – Pojem ‚vzájemná žaloba‘ – Nárok založený na bezdůvodném obohacení – Zaplacení částky splatné na základě zrušeného rozhodnutí – Časová působnost.
Věc C-185/15.
Сборник съдебна практика — общ сборник
Идентификатор ECLI: ECLI:EU:C:2016:397
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 2. června 2016 ( 1 )
Věc C‑185/15
Marjan Kostanjevec
proti
F&S LEASING, GmbH
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Nejvyšší soud Republiky Slovinsko)]
„Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Časová působnost — Vzájemná žaloba, kterou je uplatňován nárok z bezdůvodného obohacení — Smlouva nebo smluvní nároky — Místo plnění závazku“
I – Úvod
1. |
V projednávané věci je Soudní dvůr konfrontován se situací, která je neobvyklá jak z procesního, tak skutkového hlediska, k níž mu předkládající soud předložil různé předběžné otázky týkající se nařízení (ES) č. 44/2001 ( 2 ). |
2. |
V předběžných otázkách se jedná zaprvé o to, zda žalobní návrh, kterým se spotřebitel, jemuž byla původně uložena povinnost zaplatit, domáhá vydání poskytnuté platby na základě uplatnění nároku z bezdůvodného obohacení poté, co došlo ke zrušení platebního titulu, lze považovat za vzájemnou žalobu ve smyslu uvedeného nařízení. Zadruhé se v projednávaném případě jedná o výklad soudní příslušnosti ve věcech spotřebitelských smluv a ve smluvních věcech podle nařízení (ES) č. 44/2001. |
3. |
Než Soudní dvůr odpoví na samotné předběžné otázky, bude muset dále vysvětlit, zda lze nařízení (ES) č. 44/2001 na projednávaný případ vůbec použít, když žaloba na zaplacení byla proti spotřebiteli podána před přistoupením Republiky Slovinsko k Evropské unii dne 1. května 2004. |
II – Právní rámec
A – Unijní právo
1. Nařízení č. 44/2001
4. |
Bod 11 odůvodnění nařízení č. 44/2001 uvádí: „Pravidla pro určení příslušnosti musí být vysoce předvídatelná a založená na zásadě, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného […]“ |
5. |
Článek 5 nařízení č. 44/2001 zní: „Osoba, která má bydliště na území některého členského státu, může být v jiném členském státě žalována,
|
6. |
Článek 6 nařízení č. 44/2001 stanoví: „Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být též žalována, […]
|
7. |
Článek 15 odst. 1 nařízení č. 44/2001 stanoví: „Ve věcech týkajících se smlouvy uzavřené spotřebitelem pro účel, který se netýká jeho profesionální nebo podnikatelské činnosti, se příslušnost určuje podle tohoto oddílu […], |
8. |
Podle článku 16 nařízení č. 44/2001 není pravidlem soudní příslušnosti ve spotřebitelských věcech „dotčeno právo podat vzájemnou žalobu u soudu, u něhož byla podle tohoto oddílu podána původní žaloba“. |
9. |
Článek 28 nařízení č. 44/2001 stanoví: „[…] Jsou-li u soudů různých členských států zahájena řízení, která navzájem souvisejí, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, řízení přerušit. […] 3. Ve smyslu tohoto článku žaloby navzájem souvisejí, pokud je mezi nimi dán tak úzký vztah, že jejich společné projednání a rozhodnutí je vhodné k tomu, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních.“ |
10. |
Přechodné ustanovení čl. 66 odst. 1 nařízení č. 44/2001 zní následovně: „Toto nařízení se vztahuje pouze na řízení zahájená a veřejné listiny vyhotovené po vstupu tohoto nařízení v platnost.“ |
2. Nařízení č. 864/2007 („Řím II“)
11. |
Sedmý bod odůvodnění nařízení č. 864/2007 ( 3 ) uvádí: „Věcná působnost a ustanovení tohoto nařízení by měly být v souladu s nařízením Rady (ES) č. 44/2001 [...] a s nástroji upravujícími právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy.“ |
12. |
Článek 10 odst. 1 nařízení č. 864/2007 stanoví: „Souvisí-li mimosmluvní závazkový vztah, který vzniká z bezdůvodného obohacení, včetně úhrady neexistujícího dluhu, s již existujícím vztahem mezi stranami, jako například smluvním vztahem nebo vztahem vyplývajícím z civilního deliktu, který úzce souvisí s tímto bezdůvodným obohacením, je rozhodným právem právo, kterým se řídí uvedený existující vztah.“ |
3. Nařízení č. 593/2008 (Řím I)
13. |
Sedmý bod odůvodnění nařízení č. 593/2008 ( 4 ) uvádí: „Věcná působnost a ustanovení tohoto nařízení by měly být v souladu s nařízením Rady (ES) č. 44/2001 […] a nařízením [Řím II].“ |
14. |
Článek 12 odst. 1 nařízení č. 593/2008 stanoví: „Právem rozhodným pro smlouvu se podle tohoto nařízení řídí zejména […]
|
B – Vnitrostátní právo
15. |
Podle slovinského závazkového práva je osoba, která se obohatila bez právního důvodu na úkor třetí osoby, povinna obohacení vydat, je-li to možné, nebo nahradit hodnotu získané výhody. Povinnost vydání či náhradního plnění vyplývající z bezdůvodného obohacení platí i v případě, že osoba získá prospěch na základě podmínky, která později odpadla. |
III – Spor v původním řízení a předběžná otázka
16. |
Účastníci původního řízení uzavřeli dne 14. ledna 1994 smlouvu o finančním leasingu, ze které pronajímatel odvozuje svůj platební nárok. Tento nárok uplatnil vůči nájemci soudní cestou poprvé v roce 1995 a v roce 2004 dosáhl právního titulu, který se stal po neúspěšném odvolání pravomocným a vykonatelným. V roce 2006 se účastníci řízení dohodli pro účely splnění tohoto platebního titulu na platbě ve výši 18678,45 eura. |
17. |
Nájemce však uložení platební povinnosti napadl dalším přípustným opravným prostředkem ( 5 ). Na základě tohoto opravného prostředku Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Nejvyšší soudní dvůr Republiky Slovinsko) dne 9. července 2008 zrušil rozhodnutí, kterými bylo vyhověno návrhu pronajímatele na zaplacení, a vrátil věc soudu prvního stupně k novému projednání. V tomto stadiu řízení podal nájemce proti pronajímateli vzájemnou žalobu směřující k vydání částky ve výši 18678,45 eura s připočtením úroků, kterou založil na bezdůvodném obohacení, neboť rozsudek z roku 2004, který byl právním titulem pro nárok pronajímatele, byl zrušen. |
18. |
Po vrácení věci byl návrh pronajímatele na zaplacení pravomocně zamítnut. Nájemce byl naopak se svým návrhem úspěšný v prvním i druhém stupni. Pronajímatel, který neměl v této věci úspěch, se obrátil na předkládající soud a napadl mezinárodní soudní příslušnost slovinských soudů pro žalobu nájemce. |
19. |
Za těchto okolností se předkládající soud rozhodl položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
|
IV – Právní posouzení
20. |
Předkládající soud se v první řadě táže na soudní příslušnost pro vzájemnou žalobu týkající se nároku nájemce na vydání bezdůvodného obohacení a jeho druhá otázka se týká soudní příslušnosti pro věci týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem. Třetí otázka je položena jen pro případ, že by byla odpověď na první dvě otázky záporná, a druhá část této otázky je položena jen pro případ kladné odpovědi na první část třetí otázky. |
21. |
Všechny předběžné otázky se týkají výkladu nařízení č. 44/2001. Ve světle průběhu řízení, vylíčeného předkládajícím soudem, však není jednoznačné, zda na tyto otázky musí Soudní dvůr odpovědět. Naopak je sporné, zda může být uvedené nařízení vůbec relevantní pro věc v původním řízení vzhledem ke své časové působnosti. |
22. |
Nařízení č. 44/2001 vstoupilo na slovinském území v platnost přistoupením Slovinska k Unii dne 1. května 2004 ( 9 ). Řízení proti nájemci podávajícímu vzájemnou žalobu však sahá až do roku 1995, tedy do okamžiku před přistoupením Republiky Slovinsko k Evropské unii. |
23. |
Před vysvětlením předběžných otázek tedy musí být nejprve objasněna použitelnost nařízení č. 44/2001 na projednávaný případ. Pokud by toto nařízení nebylo použitelné, bylo by zbytečné odpovídat na předběžné otázky, neboť tyto otázky by neměly souvislost se sporem probíhajícím před předkládajícím soudem a byly by hypotetické ( 10 ). |
A – K časové působnosti nařízení č. 44/2001
24. |
Podle svého článku 66 se nařízení č. 44/2001 použije jen na žaloby podané po vstupu nařízení v platnost. |
25. |
Pro původní žalobní návrh pronajímatele z roku 1995 nařízení zjevně neplatí. |
26. |
Tento platební nárok pronajímatele však není přímým styčným bodem předběžných otázek. Tyto otázky se naopak týkají vzájemné žaloby nájemce z roku 2008, kterou nájemce podal poté, co bylo slovinské řízení po svém pravomocném ukončení vráceno k prvostupňovému soudu. V tuto dobu již bylo nařízení č. 44/2001 v Republice Slovinsko použitelné. |
27. |
Rozhodující je tudíž okolnost, zda se u tohoto návrhu na právní ochranu jedná o samostatné „řízení“ ve smyslu článku 66 nařízení č. 44/2001 a zda spadá do časové působnosti nařízení bez ohledu na to, že řízení jako celek sahá až do roku 1995. |
28. |
Evropská komise s tímto výkladem nesouhlasí. Podle ní je třeba na řízení nahlížet jako na celek a je jej tedy třeba zakotvit do období před vstupem nařízení č. 44/2001 v platnost na slovinském území. Považuje tudíž předběžné otázky za nepřípustné. |
29. |
Takový paušální výklad však není nezbytný ani pochopitelný. |
30. |
Zaprvé bylo řízení vedené proti nájemci již pravomocně ukončeno, ještě než bylo v roce 2008 vráceno soudu prvního stupně. Na základě této skutečnosti je vzhledem k překážce litispendence, která nastupuje s právní mocí, již sporné, zda je vůbec třeba z hlediska unijního práva vycházet z kontinuity řízení sahající až do roku 1995, nebo zda není naopak vhodné považovat přerušenou kontinuitu řízení za znovu navázanou v roce 2008, tedy v době, kdy již bylo ve Slovinsku použitelné nařízení č. 44/2001. |
31. |
Článek 66 nařízení č. 44/2001 kromě toho na rozdíl například od čl. 30 bodu 1 tohoto nařízení ( 11 ) nevychází z podání (první) písemnosti zahajující řízení, ale z podání určité žaloby. Je-li taková žaloba podána po vstupu nařízení v platnost, je na ni nařízení podle svého článku 66 použitelné. |
32. |
Z článku 66 nařízení nelze dovodit, že je tím míněno první podání žaloby v rámci komplexního řízení zahrnujícího několik žalob. Pokud se dále pod pojmem „řízení“ rozumí v souladu s rozsudkem Danvaern Production ( 12 ) samostatné řízení o návrhu, který jde nad rámec pouhého zamítnutí argumentů protistrany, lze pod pojem „řízení“ v článku 66 nařízení č. 44/2001 zařadit soudní uplatnění nároku založeného na bezdůvodném obohacení podaného proti odpůrci. |
33. |
Proti tomuto závěru nehovoří ani okolnost, že článek 66 nařízení č. 44/2001 v některých jazykových verzích nepoužívá pojem „žaloba“, ale pojem „řízení“ ( 13 ). Ani z použití pojmu „řízení“ totiž ještě nevyplývá, že žaloba a vzájemná žaloba musí pro účely článku 66 představovat jednotné kontinuální řízení. I kdyby se některé právní řády členských států ubíraly tímto směrem, nebránilo by to autonomnímu výkladu článku 66, který navrhuji. |
34. |
Proto je třeba vycházet z toho, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, jejíž otázky se vesměs týkají návrhu nájemce založeného na bezdůvodném obohacení uplatněného v roce 2008, spadá do časové působnosti nařízení č. 44/2001. |
35. |
Předběžné otázky tudíž nejsou hypotetické, a Soudní dvůr na ně proto musí poskytnout odpověď. |
B – K první předběžné otázce
36. |
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda se v případě takového žalobního návrhu, jaký je předmětem původního řízení, uplatní soudní příslušnost pro vzájemnou žalobu podle čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001. |
37. |
Vedle obecného vymezení právního institutu vzájemné žaloby je tudíž dále třeba zkoumat, zda se ve smyslu uvedeného ustanovení nárok nájemce z bezdůvodného obohacení týká „stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba [pronajímatele]“. |
1. Pojem „vzájemná žaloba“ v čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001
38. |
Pojem „vzájemná žaloba“ ve smyslu čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001 je třeba vykládat autonomně. Soudní dvůr ho ve věci Danvaern Productions konkretizoval do té míry, že se vztahuje na návrhy na vydání samostatného rozsudku v neprospěch žalobce, jimiž se případně žádá i „vyšší částka, než je částka požadovaná žalobcem, a lze ji dále požadovat i v případě, že je návrh žalobce zamítnut“ ( 14 ). |
39. |
Předmětem vzájemné žaloby proto musí být návrh, který lze oddělit od žalobního návrhu a který směřuje k vydání samostatného rozsudku ( 15 ). |
40. |
Z toho je třeba v projednávaném případě vycházet. |
41. |
V případě návrhu na vydání zaplacené částky se totiž jedná o samostatný návrh nájemce směřující k vydání samostatného rozsudku pronajímatele, a to na vydání plnění poskytnutého bez právního důvodu. Takový návrh nepředstavuje pouhý prostředek obrany proti žalobě na zaplacení podané protistranou. |
2. Pojem „která se týká stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba“
42. |
Článek 6 bod 3 nařízení č. 44/2001 kromě toho vyžaduje, aby se vzájemná žaloba týkala „stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba“. |
43. |
Výkladem obratu „která se týká stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba“ se Soudní dvůr dosud vyčerpávajícím způsobem nezabýval ( 16 ). Rovněž tento obrat je třeba vykládat autonomně s přihlédnutím k cílům nařízení č. 44/2001, avšak není nutné odvolávat se na judikaturu k článku 28 nařízení ( 17 ). |
44. |
Účelem zvláštní soudní příslušnosti pro vzájemnou žalobu je umožnit účastníkům řízení, aby bylo o jejich vzájemných nárocích rozhodnuto v témže řízení před stejným soudem ( 18 ), pokud se tyto nároky týkají společného souhrnu skutkových okolností, a proto „mají původ ve smlouvě uzavřené mezi účastníky řízení nebo ve skutkovém stavu, na kterém se zakládá sama žaloba [kterou bylo zahájeno řízení]“ ( 19 ). |
45. |
Tak je tomu v projednávaném případě. Návrh na vydání částky uplatňovaný ve vzájemné žalobě má totiž původ v leasingové smlouvě, z níž byl odvozen žalobcův nárok na zaplacení. |
46. |
Návrh na vydání plnění poskytnutého ke splnění titulované pohledávky má sice povahu nároku z bezdůvodného obohacení, vychází však z leasingové smlouvy do té míry, že nárok z bezdůvodného obohacení by bez leasingové smlouvy a jejího smluvního plnění nevznikl. |
47. |
Pro otázku, zda existuje dostatečný vztah ke smlouvě uzavřené účastníky řízení, jsou kromě toho relevantní i zásady, na nichž spočívají nařízení č. 593/2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) a č. 864/2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II). Nařízení Řím I a Řím II totiž shodně vycházejí ze zásady, že v případě vydání plnění založeném na bezdůvodném obohacení je třeba vycházet z práva rozhodného pro smlouvu, na které se zakládá plnění ( 20 ), a spatřují původ nároku na bezdůvodné obohacení ve smlouvě, jejímž předmětem je dotyčné plnění. |
48. |
Vzhledem k uvedenému je nasnadě vycházet i u vzájemné žaloby v rámci čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001 založené na bezdůvodném obohacení z jednotnosti a z původního vztahu vycházejícího ze smlouvy. |
49. |
Na základě výše uvedeného je třeba odpovědět na první předběžnou otázku tak, že pojem „vzájemná žaloba, která se týká stejné smlouvy […] jako původní žaloba“, ve smyslu čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001, zahrnuje i žalobu podanou poté, co byl pravomocný a vykonatelný rozsudek vydaný v řízení o původní žalobě nynějšího žalovaného zrušen a věc byla vrácena soudu prvního stupně k novému projednání, v rámci které se nynější žalobce domáhá z titulu bezdůvodného obohacení vydání částky, kterou zaplatil na základě rozsudku vydaného v původním řízení, který byl později zrušen. |
C – Ke druhé předběžné otázce
50. |
Svou druhou předběžnou otázkou žádá předkládající soud o objasnění, zda se v případě žaloby spotřebitele, který v rámci vzájemné žaloby uplatňuje v souvislosti s věcí týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem ve smyslu nařízení č. 44/2001 nárok z bezdůvodného obohacení, rovněž jedná o věc týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem. |
1. K přípustnosti druhé předběžné otázky
51. |
Předkládající soud neomezil tuto otázku na případ – o který se v projednávané věci nejedná – že bude odmítnuta soudní příslušnost pro vzájemnou žalobu. |
52. |
V dané situaci by však odpověď na druhou předběžnou otázku už neměla být relevantní vzhledem k tomu, že v původním řízení je beztak dána příslušnost založená na vzájemné žalobě podle čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001 a že je již z tohoto důvodu třeba vycházet z mezinárodní příslušnosti slovinských soudů. |
2. Podpůrně: Obsahové posouzení druhé předběžné otázky
53. |
Podpůrně se lze stručně vyjádřit i ke druhé otázce a vysvětlit ve světle soudní příslušnosti ve spotřebitelských věcech právní povahu nároku z bezdůvodného obohacení uplatňovaného v rámci vzájemné žaloby. |
54. |
U příslušnosti ve spotřebitelských věcech zaujal Soudní dvůr široký přístup a zahrnul sem i nároky, které vykazují pouze „úzkou spojitost“ se spotřebitelskou smlouvou ( 21 ). Takové návrhové žádání, jako je návrhové žádání ve věci v původním řízení, jehož cílem je vydání částky, která představovala plnění ze spotřebitelské smlouvy, v projednávaném případě finančního leasingu, vykazuje takovou úzkou spojitost. |
55. |
Na základě výše uvedeného je třeba odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že pojem „věci týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem“ ve smyslu čl. 15 odst. 1 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i nárok spotřebitele z bezdůvodného obohacení související s jinou věcí týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem a jehož cílem je vydání částky, kterou měl spotřebitel zaplatit podle později zrušeného rozsudku vydaného v jiné věci týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem. |
D – Ke třetí předběžné otázce
56. |
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda (a případně jak) je použitelné pravidlo příslušnosti ve smluvních věcech podle čl. 5 bodu 1 nařízení č. 44/2001, jestliže nájemce uplatňuje nárok z bezdůvodného obohacení, jak je tomu v původním řízení. |
57. |
Vzhledem k tomu, že příslušnost slovinských soudů lze zakládat na pravidlech příslušnosti pro vzájemnou žalobu i na pravidlech příslušnosti pro věci týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem, není nutné hledat odpověď na třetí otázku. Podpůrně je třeba se k této otázce stručně vyjádřit. |
1. K první části třetí předběžné otázky
58. |
Pojem „smlouva nebo nároky ze smlouvy“ ve smyslu čl. 5 bodu 1 nařízení č. 44/2001 se týká každého právního závazku svobodně přijatého jednou osobu vůči druhé ( 22 ). Článek 5 bod 1 nařízení č. 44/2001 přitom zahrnuje nejen přímé smluvní povinnosti, ale i sekundární povinnosti, například nároky na náhradu škody nebo na vydání částky, které nastupují na místo nesplněné smluvní povinnosti ( 23 ). |
59. |
Soudní dvůr ve věci Profit Investment SIM v této souvislosti teprve nedávno objasnil, že „žaloby znějící na neplatnost smlouvy a vydání částek bezdůvodně zaplacených na základě uvedené smlouvy spadají pod pojem ‚věci týkající se smlouvy nebo nároků ze smlouvy‘ ve smyslu uvedeného ustanovení“ ( 24 ), přičemž odkázal na „příčinnou souvislost mezi nárokem na náhradu a smluvním vztahem“ ( 25 ). |
60. |
Tento přístup lze bez dalšího přenést na zde posuzovanou věc, v níž se sice nejedná o neplatnou smlouvu ve vlastním slova smyslu, ale o platbu, která byla přijata bez právního důvodu v důsledku zániku platebního titulu. |
61. |
Na první část třetí předběžné otázky by tedy bylo třeba odpovědět tak, že obrat „pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy“ ve smyslu čl. 5 bodu 1 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán tak, že zahrnuje i takovou žalobu, jako je žaloba v původním řízení, kterou nájemce uplatňuje nárok z bezdůvodného obohacení. |
2. Ke druhé části třetí předběžné otázky
62. |
Druhá část třetí předběžné otázky se týká určení místa plnění sporného nároku. |
63. |
Vzhledem k tomu, že se v případě finančního leasingu, který je předmětem původního řízení a na který navazuje nárok z bezdůvodného obohacení, nejedná o kupní smlouvu ( 26 ) ani o smlouvu o poskytování služeb ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. b) ( 27 ), určí se místo plnění v projednávaném případě podle čl. 5 bodu 1 písm. c) ve spojení s písm. a), tedy podle vnitrostátního práva použitelného na uplatňovaný nárok ( 28 ). |
64. |
Vzhledem k tomu, že v judikatuře se u sekundárních nároků považuje za rozhodující závazek, jehož nesplněním jsou odůvodňovány návrhy ( 29 ), mělo by se vycházet z místa plnění původní (domnělé) platební povinnosti i u nároku z bezdůvodného obohacení na základě plnění bez právního důvodu. Týmž směrem se ubírají i úvahy vyjádřené v čl. 12 odst. 1 písm. e) nařízení Řím I, podle kterých se rozhodným právem pro smlouvu řídí i následky nerealizované smlouvy (například vrácení jejího plnění) ( 30 ). |
65. |
Na druhou část třetí předběžné otázky by tudíž bylo třeba odpovědět v tom smyslu, že místo plnění závazku ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. a) nařízení č. 44/2001 se má určit na základě uplatnění ustanovení vnitrostátního práva platných pro plnění původního smluvního platebního závazku, jehož vrácení je nyní požadováno. |
V – Závěry
66. |
Vzhledem k tomu, že pro rozhodnutí je relevantní pouze odpověď na první předběžnou otázku, navrhuji Soudnímu dvoru na základě výše uvedeného, aby na předběžné otázky odpověděl následovně: |
67. |
„Pojem ‚vzájemná žaloba, která se týká stejné smlouvy […] jako původní žaloba‘, ve smyslu čl. 6 bodu 3 nařízení č. 44/2001 zahrnuje i žalobu podanou poté, co byl pravomocný a vykonatelný rozsudek vydaný v řízení o původní žalobě nynějšího žalovaného zrušen a věc byla vrácena soudu prvního stupně k novému projednání, a v rámci které se nynější žalobce domáhá z titulu bezdůvodného obohacení vydání částky, již zaplatil na základě rozsudku vydaného v původním řízení, který byl později zrušen.“ |
( 1 ) – Původní jazyk: němčina.
( 2 ) – Nařízení Rady (ES) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).
( 3 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) (Úř. věst. 2007, L 199, s. 40).
( 4 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) (Úř. věst. 2008, L 177, s. 6).
( 5 ) – Tento slovinský opravný prostředek označuje žádost o rozhodnutí o předběžné otázce v bodě 3 jako „revizní opravný prostředek“; ve věci se však jedná podle německého chápání pojmu spíše o návrh na obnovu řízení, které již bylo pravomocně ukončeno.
( 6 ) – Míněn je pronajímatel a odpůrce vzájemné žaloby.
( 7 ) – K pojmu „revize“ srov. poznámku pod čarou 5.
( 8 ) – Míněn je nájemce a navrhovatel vzájemné žaloby.
( 9 ) – K časové působnosti nařízení č. 44/2001 srov. rozsudek Wolf Naturprodukte (C‑514/10, EU:C:2012:367, bod 19), jakož i stanovisko generálního advokáta Cruz Villalóna v téže věci (C‑514/10, EU:C:2012:54, bod 25).
( 10 ) – Srov. rozsudek Česká spořitelna (C‑419/11, EU:C:2013:165, bod 21 a citovaná judikatura)
( 11 ) – Toto ustanovení se týká vymezení příslušnosti několika po sobě povolaných soudů a platí jen pro oddíl 9 kapitoly II nařízení, k níž však článek 66, o který se zde jedná, nicméně nepatří.
( 12 ) – Rozsudek Danværn Production (C‑341/93, EU:C:1995:239, bod 18).
( 13 ) – Viz například anglické znění („legal proceedings“), švédské znění („rättsliga förfaranden“) a slovinské znění („pravne postopke“). Francouzské, italské a španělské znění se naproti tomu z terminologického hlediska přiklánějí k pojmu „action judiciaire“.
( 14 ) – Rozsudek Danvaern Production (C‑341/93, EU:C:1995:239, bod 12).
( 15 ) – Viz stanovisko generálního advokáta Légera ve věci Danvaern Production (C‑341/93, EU:C:1995:139, bod 26).
( 16 ) – Srov. usnesení ve věci zjevně nepřípustné žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Reichling (C‑69/02, EU:C:2002:221).
( 17 ) – I v tomto ustanovení vyvstává otázka dvou „souvisejících“ žalob. Článek 28 odst. 3 se se však podle svého znění („ve smyslu tohoto článku“) a na základě své systematiky nicméně týká výlučně procesní situace, v níž hrozí protichůdná rozhodnutí, neboť vzájemně související žaloby byly podány k různým soudům různých členských států. Při podání vzájemné žaloby v tomtéž řízení oproti tomu riziko protichůdných rozhodnutí neexistuje.
( 18 ) – Viz stanovisko generálního advokáta Légera ve věci Danvaern Production (C‑341/93, EU:C:1995:139, body 7 a 35).
( 19 ) – Zpráva o Úmluvě ze dne 17. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, sestavená P. Jenardem (Úř. věst. 1979, C 59, s. 1 a 28).
( 20 ) – Ze systematického hlediska má v případě neplatných smluv přednost čl. 12 odst. 1 písm. e) nařízení Řím I před čl. 10 odst. 1 nařízení Řím II (viz komentář Nomos k BGB/Leible, článek 12 Řím I, bod 35 s dalšími odkazy).
( 21 ) – Viz nedávný rozsudek Hobohm (C‑297/14, EU:C:2015:844, bod 33).
( 22 ) – Viz rozsudky Handte (C‑26/91, EU:C:1992:268), Tacconi (C‑334/00, EU:C:2002:499, bod 23) a Engler (C‑27/02, EU:C:2005:33, body 48 a 50)
( 23 ) – Viz rozsudek de Bloos (věc14/76, EU:C:1976:134).
( 24 ) – Rozsudek Profit Investment SIM (C‑366/13, EU:C:2016:282, bod 58).
( 25 ) – Rozsudek Profit Investment SIM (C‑366/13, EU:C:2016:282, bod 55).
( 26 ) – K požadavku dodání movitých věcí viz rozsudek Car Trim (C‑381/08, EU:C:2010:90, bod 32 a násl.).
( 27 ) – K nezahrnutí poskytování práva užívání, pokud jde o právo duševního vlastnictví, pod pojem „služba“ viz rozsudek Falco Privatstiftung (C‑533/07, EU:C:2007:257, bod 29).
( 28 ) – Viz rozsudek Tessili v. Dunlop (věc12/76, EU:C:1976:000, bod 13 a 15), k použitelnosti této judikatury na čl. 5 bod 1 písm. a) nařízení č. 44/2001 viz rozsudek Falco Privatstiftung (C‑533/07, EU:C:2007:257, bod 47 a násl).
( 29 ) – Viz rozsudek De Bloos (věc 14/76, EU:C:1976:134, body 13 a 14).
( 30 ) – Viz k tomu výše bod 46 a Rauscher/Leible, EuZPR/EuIPR (2011), bod 30 s dalšími odkazy.