See dokument on väljavõte EUR-Lexi veebisaidilt.
Dokument 52012DC0497
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS Enhancing and focusing EU international cooperation in research and innovation: A strategic approach
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zaměření mezinárodní spolupráce EU v oblasti výzkumu a inovací a její posílení: Strategický přístup
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zaměření mezinárodní spolupráce EU v oblasti výzkumu a inovací a její posílení: Strategický přístup
/* COM/2012/0497 final */
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zaměření mezinárodní spolupráce EU v oblasti výzkumu a inovací a její posílení: Strategický přístup /* COM/2012/0497 final */
SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU
PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A
VÝBORU REGIONŮ Zaměření mezinárodní spolupráce EU
v oblasti výzkumu a inovací a její posílení: Strategický přístup (Text s významem pro EHP) 1. Svět v pohybu Evropská unie má ve světě v oblasti
výzkumu a inovací vedoucí postavení, její výdaje na výzkum činí 24
% světových výdajů, vydává 32 % významných publikací, má 32 %
celosvětových žádostí o patent a přitom v ní žije pouze 7 %
obyvatelstva[1]. V posledních letech se však situace
rapidně mění. V oblasti výzkumu a inovací donedávna v globálním
měřítku převládaly Evropská unie, USA a Japonsko. S tím, jak
rozvíjející se ekonomiky posilují své systémy výzkumu a inovací, vzniká
multipolární systém se stále rostoucím vlivem Brazílie, Číny, Indie a
Jižní Korey. V letech 2000 až 2009 se podíl zemí BRICS (Brazílie, Rusko, Indie,
Čína, Jižní Afrika) na celosvětových výdajích na výzkum a vývoj
zdvojnásobil. Unie má jednoznačný zájem i na rozvoji výzkumné a
inovační kapacity zemí, s kterými sousedí. V mezinárodním měřítku jsou výzkum a
inovace stále více propojeny. Tomu napomáhá rychlý vývoj v oblasti
informačních a komunikačních technologií. Roste počet
vědeckých publikací, jejichž spoluautoři pocházejí z různých
zemí. Zvyšuje se mobilita výzkumných pracovníků. Výzkumné organizace
zakládají pobočky v zahraničí a podniky investují mimo své domovské
země, zejména v rozvíjejících se ekonomikách. Určujícím faktorem
ve výzkumu a v inovacích je řešení globální problematiky. Zdroje na naší
planetě jsou omezeny a musíme se o ně starat udržitelným
způsobem. Změna klimatu a infekční choroby se nezastaví
před hranicemi států. Pro celou planetu je třeba zajistit
dostatek potravin. Unie musí k řešení uvedených problémů posílit
dialog s partnery v mezinárodním měřítku, tak aby vzniklo
potřebné kritické množství. Výzkum a vývoj je stále
více doménou třetích zemí[2]. Unie potřebuje mít
k těmto znalostem přístup. Chce-li i nadále zastávat významné místo
na celosvětové scéně, musí být atraktivním místem pro výzkum a
inovace a musí celosvětově úspěšně konkurovat při
získávání talentovaných lidí. Zároveň musí chránit své ekonomické zájmy,
např. své duševní vlastnictví. Institucionální
uspořádání pro činnost Unie na mezinárodní scéně se změnilo
poté, co vstoupily v platnost Smlouva o Evropské unii (SEU) a Smlouva o
fungování Evropské unie (SFEU). Nad konzistentností vnější činnosti
Unie bdí Vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a
bezpečnostní politiku, která je současně místopředsedkyní
Komise. V tom jí pomáhá Evropská služba pro vnější činnost
(ESVČ). Výzkum patří do paralelních kompetencí. Unie a členské
státy proto musí své aktivity vzájemně koordinovat, aby byl zajištěn
soulad národních politik s politikou Unie. Komise vychází z
popsané měnící se situace, ze závazků Unie inovací[3],
z rámce Evropského výzkumného prostoru (EVP)[4] a z
doporučení průběžného hodnocení sedmého rámcového programu (7.
RP)[5]
a navrhuje strategický přístup k posílení a lepšímu zaměření
mezinárodní spolupráce Unie v oblasti výzkumu a inovací jako přípravu pro
implementaci programu Horizont 2020[6]. 2. Hodnocení současného stavu Evropa má v podpoře přeshraniční
spolupráce v oblasti výzkumu dlouhou tradici. Evropská organizace pro jaderný
výzkum (CERN) byla založena v roce 1954. Jedná se o špičkové vědecké
pracoviště a největší laboratoř fyziky částic na
světě, která přitahuje ty největší vědecké kapacity. Smlouvy od roku 1986 považují spolupráci s
třetími zeměmi za stěžejní součást výzkumné politiky Unie.
Mezinárodní spolupráce se rozvíjí i v rámci SFEU a smlouvy Euratom. Účasti
třetích zemí se postupně otvíraly i rámcové programy (RP).
Mezinárodní spolupráce se stala plnoprávnou součástí 7. RP
(včetně 7. RP Euratom). Spolupráce s třetími zeměmi je
možná i v rámci Evropského inovačního a technologického institutu (EITI).
6 % účastníků 7. RP tak pochází ze třetích zemí. Pokroku bylo dosaženo i při optimalizaci
rozsahu a zaměření mezinárodní spolupráce. Příklady: –
Partnerství mezi evropskými a rozvojovými
zeměmi pro klinické zkoušky (EDCTP) je
zaměřeno na řešení problematiky HIV/AIDS, tuberkulózy a malárie.
Jeho součástí je 14 členských států, Švýcarsko, Norsko a státy
subsaharské Afriky. –
Euratom, Čína, Indie, Japonsko, Rusko, Jižní
Korea a USA spojily své síly v rámci projektu ITER (podporovaného „širší
dohodou“ mezi Euratomem a Japonskem). Cílem projektu je prokázat, že jaderná
syntéza je životaschopným zdrojem energie budoucnosti. –
Silný mezinárodní prvek je i součástí akcí Marie
Curie. Jejich účastníci pocházejí z 80 různých států. –
Společné výzkumné středisko Komise spolupracuje s mezinárodními partnery při řešení celé
řady otázek. –
Unie z velké míry financuje celosvětové
propojení výzkumných a vzdělávacích sítí prostřednictvím sítě GEANT
(částečně v rámci nástrojů rozvojové spolupráce). –
Unie a dalších 13 států podporuje Program
pro hraniční vědy o člověku (HFSP) s cílem financovat
mezinárodní spolupráci v základním výzkumu. To vše jsou kroky vedoucí po správné
cestě. V mnoha případech však není dosaženo kritického množství. Ani strategie,
z které jednotlivé akce vycházejí, není vždy jasná. To je jedním ze
závěrů průběžného hodnocení sedmého rámcového programu. V
tomto hodnocení se uvádí, že je třeba zintenzivnit mezinárodní spolupráci
a zapojit partnery mimo Evropu do programů a činností společného
zájmu za rovných podmínek. Uvedená zpráva doporučuje i vzájemně
provázanou politickou strategii Unie v oblasti mezinárodní spolupráce ve
výzkumu a inovacích. 3. Účel mezinárodní spolupráce Mezinárodní spolupráce v oblasti výzkumu a
inovací přispívá k plnění obecných politik Unie uvedených ve
strategii Evropa 2020[7]. Podporuje totiž
následující cíle: a) Posílení kvality a
přitažlivosti EU v oblasti výzkumu a inovací, jakož i zvyšování hospodářské
a průmyslové konkurenceschopnosti – vytvářením vzájemně
výhodných situací a vzájemně výhodnou spoluprací; přístupem k
externím zdrojům znalostí; získáváním talentů a investic pro Unii;
usnadňováním přístupu na nové a rozvíjející se trhy; dohodou o
společných postupech při provádění výzkumu a využívání jeho
výsledků. b) Řešení globální problematiky
společnosti – rychlejším nalézáním účinných řešení i jejich
rychlejší realizací v praxi a optimalizovaným využíváním výzkumné
infrastruktury. c) Podpora vnějších politik
Unie – pečlivou koordinací s politikami rozšíření, sousedství, s
obchodní politikou, společnou zahraniční a bezpečnostní
politikou (SZBP), humanitární pomocí a s rozvojovými politikami a
začleněním výzkumu a inovací do komplexní problematiky vnější
akce. „Vědecká diplomacie“ bude mezinárodní spolupráci v oblasti výzkumu a vývoje využívat jako
součást tzv. „jemné síly“ (soft power) a jako nástroj ke zlepšování
vztahů s nejdůležitějšími státy a regiony. Dobré mezinárodní
vztahy mohou naopak napomáhat účinné spolupráci ve výzkumu a v inovacích. Toto sdělení navrhuje jít při
zlepšování mezinárodní spolupráce v oblasti výzkumu a inovací dvojí cestou – cestou
otevřenosti, kterou doplní konkrétní kroky v oblasti mezinárodní
spolupráce. Vše musí být přitom založeno na společném zájmu,
vzájemných výhodách, partnerství a využívání synergického efektu. Zároveň
musí mít takové aktivity optimální rozsah. 4. Posilování mezinárodní spolupráce a její
zaměření 4.1. Otevřenost mezinárodní
spolupráce Unie bude i nadále spolupracovat se
zeměmi a regiony po celé Zemi. Pracovníci Unie ve výzkumu a v inovacích
tak budou moci spolupracovat se zainteresovanými subjekty z celého světa: –
Program Horizont 2020 bude plně otevřen
účasti z celého světa[8]. –
Evropská rada pro výzkum a akce Marie
Skłodowské-Curie budou fungovat plně v souladu s potřebami
výzkumníků a budou otevřeny výzkumným pracovníkům ze
třetích zemí. –
Na mezinárodní spolupráci budou zaměřeny
i tzv. „výzkumné infrastruktury“. Internetová část těchto
infrastruktur (e-Infrastructures) je již ze své podstaty mezinárodní, protože
podporuje spolupráci digitálními prostředky. –
Ne všichni účastníci ze třetích zemí však
budou moci získávat finanční prostředky automaticky[9].
Seznam států způsobilých pro automatické financování bude omezen.
Současné kritérium vychází výhradně z HNP na obyvatele. To bude
doplněno dalším kritériem založeným na celkovém HDP. Země nad
stanovený limit budou vyloučeny. Tím se řeší situace, kdy v
některých státech již existuje kritické množství, které je nutné k
vzájemné spolupráci s Unií. Financování pro účastníky z takových
států bude i nadále možné ve výjimečných případech podobně,
jako tomu je v případě průmyslově vyspělých zemí. –
Restriktivnější přístup k automatickému
financování bude vyvážen zvýšeným úsilím při podpoře financování
účastníků v rámci jejich národních možností. –
Unie bude i nadále podporovat reciproční
přístup k programům třetích zemí. Návrhy v rámci Horizontu 2020
umožňují omezit zeměpisný rozsah výzev, např. tam, kde se má za
to, že podmínky pro účast právních subjektů z členských
států v programech třetích zemí poškozují zájmy Unie nebo tam, kde
nelze poskytnout dostatečné záruky zabezpečení[10]. –
Podpora programů COST a EUREKA povede evropské
sítě výzkumných pracovníků ke spolupráci s jejich protějšky ze
třetích zemí. 4.2. Konkretizace mezinárodní
spolupráce V zájmu zajištění optimálního rozsahu
musí Unie doplnit otevřenost programu Horizont 2020 konkrétními akcemi,
aby se maximalizoval účinek mezinárodního výzkumu a inovací a zároveň
předešlo roztříštěnosti úsilí, která sebou nese zbytečné
náklady. 4.2.1. Identifikace oblastí pro
mezinárodní spolupráci Financování Unie v rámci programu Horizont
2020 je v oblasti výzkumu a inovací omezeno jen na určité společenské
problémy a některé základní a průmyslové technologie. Mezinárodní spolupráce bude jedním ze
zásadních hledisek při přípravě pracovních programů
určených k realizaci programu Horizont 2020 (program Euratom je jeho
součástí). Na základě systematické a vzájemně provázané analýzy
postavení Unie vůči zbytku světa budou stanoveny oblasti pro
zainteresování třetích zemí. Přitom se použijí následující kritéria: –
kapacita v oblasti výzkumu a vývoje,
včetně investic, výstupů (publikace, patenty, citace,
licencování), lidských zdrojů a infrastruktury; –
rizika a příležitosti při přístupu na
stávající, nové a rozvíjející se trhy a jejich vliv na konkurenceschopnost
Unie; –
příspěvek k mezinárodním závazkům
Unie, uvedeným v rozvojových cílech tisíciletí, v rámci pro rozvoj po roce
2015, v závěrech Rio+20, G20 a v mezinárodních cílech odvětvových
politik; –
stávající právní a administrativní předpisy a
podmínky mezinárodních partnerů (případně i členských
států) pro mezinárodní spolupráci a zkušenosti s předchozí
spoluprací. Pro analýzu v rámci prvního kritéria existuje
dostatek objektivních informací. U ostatních bude nutné použít kvalitativní
hodnocení a úsudek. Základem strategického přístupu bude systematický
sběr informací, opírající se zejména o novou observatoř pro výzkum a
inovace, na níž Komise v současnosti pracuje. Součástí bude i zevrubná
konzultace zainteresovaných subjektů, včetně průmyslové
sféry. V zájmu intenzivnějšího zaměření
na oblast inovací bude třeba zavést vhodné rámcové podmínky a zajistit
rovné podmínky pro všechny, včetně sběru informací,
vysvětlování politik, výměny zkušeností, identifikace
osvědčených postupů, poskytování informací a pomoci, navazování
a udržování kontaktů mezi subjekty výzkumu a inovací, podpory
přizpůsobování se změnám a zavádění stávajících technologií
na nových trzích. V menší míře pak i demonstrační a pilotní projekty.
Zvýší se i pozornost vůči potřebám trhu a dalším aktivitám,
které s oblastí inovací souvisejí. Přitom bude nutno najít rovnováhu mezi
spoluprací se třetími zeměmi s cílem společně rozvíjet
vědecké poznatky a řešit globální problémy a s potřebou
současně chránit zájmy společností z Evropské unie. Zde bude
zajištěno spravedlivé a rovné nakládání s právy duševního vlastnictví, tak
aby se předešlo nekontrolovaným ztrátám know-how Unie. Obecně lze říci, že vhodné rámcové
podmínky pro inovace jsou pro účinné zapojení Unie do výzkumu a inovací na
mezinárodní úrovni nanejvýš důležité. Odstranění specifických
obchodních překážek je tak například základem vztahů Unie se
třetími zeměmi[11]. 4.2.2. Víceleté plány spolupráce s
nejvýznamnějšími státy a regiony Strategický přístup se bude odvíjet od
stanovení akcí cílené mezinárodní spolupráce, a to v souladu s výše uvedenými
kritérii. Flexibilní rozlišování mezi partnerskými státy a regiony,
zvláště pak ohledně možností financování, umožní celý systém doladit.
Přitom je nutno zohlednit, že jeden stát může na základě svých
silných stránek v oblasti výzkumu a vývoje spadat do několika seskupení. V
návrzích programu Horizont 2020 existují tyto skupiny zemí: ·
Státy ESVO, státy v procesu rozšiřování EU
a státy spadající pod evropskou politiku sousedství – důraz
je kladen na posílení integrace do evropského výzkumného prostoru, resp.
harmonizace s tímto prostorem, a to včetně možnosti přidružení k
programu Horizont 2020. V oblasti politiky sousedství to přispěje k vytváření
„společného prostoru pro znalosti a inovace“ a ke zlepšování schopností
příslušných států v oblasti výzkumu a inovací. Spolupráce bude
probíhat v úzké koordinaci s nástroji politiky pro rozšíření a politiky
sousedství. To zdůraznila i nedávno konaná konference o obnoveném
evropsko-středomořském partnerství ve výzkumu a inovacích. Zde se
připravuje konkrétní následné opatření. ·
Průmyslově vyspělé státy a
rozvíjející se ekonomiky – hlavním cílem je zvyšování
konkurenceschopnosti Unie, řešení globální problematiky pomocí
společných inovativních řešení a vývoj základních technologií
získáním přístupu k novým zdrojům znalostí. Soukromá sféra Unie tak
získá nové podnikatelské příležitosti a přístup na nové trhy.
Součástí bude i posílení inovací, jako je tomu například v rámci
transatlantického partnerství v oblasti inovací a indo-evropského partnerství
pro výzkum a inovace. ·
Rozvojové země –
důraz bude kladen na to, aby partnerství (především mezi regiony)
doplňovala vnější politiky a nástroje Unie s cílem přispět
k udržitelnému rozvoji takových regionů a řešit problematiku
jednotlivých oblastí, např. ekologické hospodářství, změnu
klimatu, zdokonalování zemědělství, zabezpečení potravin a
zdravotnictví. Sem patří i podpora rozvojových cílů tisíciletí a možných
následovníků tohoto programu, posílení výzkumu a inovací vycházejících z potřeb
praxe a plnění závěrů konference Rio+20 (např. transferem
technologií pro oblast klimatu). Víceleté plány spolupráce s
nejdůležitějšími státy a regiony budou
vycházet i ze systematického hledání příležitostí a z rozlišování mezi
jednotlivými skupinami států. 5. Vhodné nástroje 5.1. Politický dialog Unie má v rámci Smlouvy o fungování Evropské
unie dohody o vědeckotechnické spolupráci s 20 zeměmi a s 15
zeměmi v rámci Smlouvy o Euratomu. Vědeckotechnická problematika je
často významnou součástí širšího politického dialogu, například
v dohodách o partnerství a spolupráci a v dalších mezinárodních rámcových
dohodách. Vědeckotechnické dohody budou významnou
součástí při vypracovávání víceletých plánů a při jejich
realizaci. V rámci možností se z nich stane strategické dlouhodobé partnerství
a dojednají se priority, které je třeba řešit. Měly by
rovněž podporovat spravedlivé a rovné nakládání s právy duševního
vlastnictví a předávání znalostí. Podobný postup bude uplatňován na
regionální úrovni, například u partnerství se zeměmi
Středomoří, se Sdružením národů jihovýchodní Asie, Afrikou a se
zeměmi z Latinské Ameriky a z karibské oblasti. 5.2. Sběr informací Praktická realizace strategického
přístupu vyžaduje objektivní informace. Proto je třeba věnovat
zvýšenou pozornost sběru kvalitativních a kvantitativních údajů,
např.[12]: –
mezinárodní spolupráci financované Unií a dopadům
této spolupráce; –
politikám a programům z oblasti mezinárodní
spolupráce na úrovni členských států a přidružených zemí; slabým
a silným stránkám jejich systémů výzkumu a inovací; členské státy a
přidružené země budou přitom vedeny k tomu, aby informace
získané při průzkumu na národní úrovni sdílely v rámci strategického
fóra pro mezinárodní vědeckotechnickou spolupráci (SFIC); –
politikám a programům třetích zemí
(včetně mezinárodní dimenze těchto programů a politik) a
slabým a silným stránkám těchto systémů; –
prognózám s cílem předvídat novou
problematiku, budoucí trhy a trendy. Při sběru informací se budou
využívat delegace Unie a vědečtí poradci Evropské služby pro
vnější činnost, jakož i nová observatoř pro výzkum a inovace. 5.3. Nástroje financování Hlavním nástrojem pro praktickou realizaci mezinárodní
spolupráce Unie v mezinárodním výzkumu a inovacích bude program Horizont 2020.
Ten bude v případě potřeby doplněn financováním na národní
úrovni. Víceleté plány budou realizovány
prostřednictvím konkrétních akcí. Přitom se budou používat
následující nástroje: –
projekty výzkumu a inovací, kde se vyžaduje
účast třetích zemí nebo se zohledňuje v rámci hodnocení; –
neformálnější formy spolupráce, např.
propojení projektů, klastrů, resp. vzájemné kontakty programových manažerů; –
společné iniciativy Unie a mezinárodních partnerů: ·
koordinované výzvy: vypisované a vyhodnocované souběžně
v Unii a ve třetí zemi, ·
společné výzvy: vypsání, hodnocení, výběr
a financování je společné ze strany Unie a třetí země, ·
příspěvky Unie na financování
programů třetích zemí, resp. mezinárodních organizací, jež pokryjí
účast subjektů Unie v takových programech, ·
konkrétní iniciativy, u nichž je pro zajištění
optimálního rozsahu třeba společného financování Unie, členských
států, přidružených zemí, resp. třetích zemí, ať již
prostřednictvím programů ERA-NET, článku 185 nebo dalších
nástrojů. Součástí návrhů Horizontu 2020 jsou
ustanovení[13] o postupu v oblasti průřezových
činností, např. mezinárodní spolupráce. Komise chce tato ustanovení
začlenit do pracovního programu a komitologické struktury programu
Horizont 2020. 5.4. Koordinace s ostatními
politikami a mezinárodními fóry 5.4.1. Politiky a nástroje Unie Mezinárodní spolupráce ve výzkumu a v
inovacích bude probíhat v úzké součinnosti s externími politikami a
nástroji Unie[14]. Výzkum a inovace se tak
stanou standardní součástí dalších politik s výrazným mezinárodním prvkem,
např. v oblasti obchodu, SZBP, životního prostředí a energetiky.
Rovněž se využije synergického efektu s mezinárodní spoluprací v oblasti
vysokoškolského vzdělávání navrhovaného v programu Erasmus pro všechny[15].
Vypracovávání víceletých plánů pro mezinárodní spolupráci v oblasti
výzkumu a inovací by proto mělo být pečlivě koordinováno s
obecnou strategií vnějších vztahů s jednotlivými zeměmi a s
vnější dimenzí vnitřních politik EU. Vnější politika Unie bude ve státech
patřících do oblasti rozšíření, politiky sousedství a v rozvojových
zemích napomáhat budování výzkumných kapacit. Financování výzkumu a inovací
bude zaměřeno na dosažení špičkové úrovně a
přispěje k hledání inovativních řešení problémů, s kterými
se tyto země potýkají. Napomůže tím plnění cílů rozvojových
politik Unie, např.: činností zaměřených na budoucnost a
socioekonomického výzkumu s cílem identifikovat konkrétní problémy, které je
třeba řešit; špičkového výzkumu a špičkových inovací
umožňujících nalézt řešení, která lze v daném místě prakticky
uplatnit; resp. podporou při přizpůsobování a transferu
stávajících technologií. To bude doplněno prostředky ze strany
Evropské investiční banky a Evropské banky pro obnovu a rozvoj. 5.4.2. Mezinárodní organizace a
mnohostranná fóra Při řešení problematiky globálního
rozsahu mají zásadní význam mezinárodní organizace a mnohostranná fóra. Výbor
pro vědeckotechnickou politiku a globální vědecké fórum OECD (Organizace
pro hospodářskou spolupráci a rozvoj) se zaměřují na
zdokonalování správy a řízení výzkumu a inovací v globálním
měřítku. Pro tvorbu globálních výzkumných programů je zásadní i
úloha Spojených národů a dalších organizací (např. UNESCO, Mezivládní
panel o změně klimatu (IPCC), Rámcová úmluva Organizace spojených
národů o změně klimatu, Mezivládní platforma pro biologickou
rozmanitost a ekosystémové služby (IPBES), Organizace pro výživu a
zemědělství (FAO) a Světová zdravotnická organizace (WHO)). Mezinárodní spolupráci v oblasti jaderné
energetiky podporují Mezinárodní agentura pro energii a Agentura pro jadernou
energii OECD, Mezinárodní agentura pro atomovou energii, mezinárodní fórum
„Generace IV“ a mezinárodní organizace ITER. V oblasti zemědělství
jsou aktivní globální a regionální instituce, např. Poradní skupina pro
mezinárodní zemědělský výzkum (CGIAR), Globální fórum pro
zemědělský výzkum (GFAR) a Fórum pro africký zemědělský
výzkum (FARA). Pod záštitou skupiny G8/G20 byla zřízena tzv. „Carnegie
Group“, která je vynikající platformou k diskusi o výzkumu a inovacích na
vysoké úrovni. Komise chce zvýšit své zapojení do výše
uvedených organizací. Cílem je zvýšit možnosti Unie při ovlivňování
aktivit těchto organizací (především tam, kde je Unie jedním z
hlavních dárců) a na druhé straně umožnit těmto organizacím
větší vliv na činnost Unie. Unie by se v této oblasti měla
snažit, aby její účast odpovídala odpovědnosti, která pro ni ze Smluv
vyplývá. Lepší koordinace a efektivnější využívání evropských zdrojů
by měly být i výsledkem dalšího rozvoje partnerství s evropskými
mezivládními iniciativami, např. EUREKA a COST, a organizacemi, např.
EIROForum[16]. 6. Podpora společných zásad
mezinárodní spolupráce Unie se řídí svými zásadami pro
vnější akci (článek 21 Smlouvy o EU) a má tak dobrou pozici, aby
mohla stát v čele úsilí o podporu společných zásad mezinárodního
výzkumu a inovací. Cílem je vytvořit rovné podmínky, kdy pracovníci ve
výzkumu a v inovacích z celého světa budou s důvěrou navazovat
vzájemné kontakty. Zásady se budou týkat problematiky odpovědného výzkumu
a inovací, dodržování integrity ve výzkumu, vzájemného hodnocení návrhů,
podpory úlohy žen ve výzkumu a řešení genderové problematiky ve výzkumu,
vývoji a inovacích, kariéry ve výzkumu (na základě Evropské charty pro
výzkumné pracovníky a Kodexu chování pro přijímání výzkumných
pracovníků)[17], spravedlivého a rovného
nakládání s právy duševního vlastnictví a volného přístupu k
veřejně financovaným výzkumným publikacím. Zřízení globální rady pro výzkum je
jedním z kroků na této cestě. Rada je dobrovolným fórem, jehož
smyslem je sdílení osvědčených postupů a vypracování
společných zásad mezinárodní spolupráce. Na úrovni Unie i v
celosvětovém měřítku existuje i řada dalších iniciativ.
Skupina „Carnegie Group“ pracuje na společných zásadách výstavby
rozsáhlých výzkumných infrastruktur. Komise přijala v roce 2007
sdělení[18] ohledně
otevřeného přístupu. K němu bylo nedávno přijato následné
sdělení a doporučení[19]. Uvedené otázky jsou i předmětem
širší diskuse na mezinárodní úrovni, a to jak v rámci bilaterálních, tak i
multilaterálních fór. Snaha o dosažení volného přístupu je
celosvětová. O tom svědčí i podpora ze strany organizace UNESCO[20]
a deklarace OECD o přístupu k výzkumným údajům, které vzniknou s
podporou veřejného financování[21]. Singapurské prohlášení
o integritě ve výzkumu je první mezinárodní iniciativou, která se snaží
podpořit vypracování globálních politik, pokynů a kodexů chování
s cílem posílit etickou stránku výzkumu[22]. 7. Posílení partnerství s členskými
státy a s hlavními zainteresovanými subjekty Aktivity Unie i členských států musí
být v oblasti mezinárodní spolupráce ve vzájemném souladu a musí se navzájem
doplňovat. Významnou součástí strategického přístupu tak musí
být prohloubení a posílení vazeb mezi Komisí a členskými státy. Důležité bude i zintenzivnit vzájemné
kontakty hlavních subjektů výzkumu a inovací a zajistit, aby byly
systematičtější. To bude vyžadovat lepší návaznost na priority
mezinárodní spolupráce, které mají průmyslová sféra, univerzity a výzkumné
organizace, jakož i lepší soulad s prioritami v rámci iniciativ společného
programování, evropských technologických platforem a evropských inovačních
partnerství. Fórum SFIC učinilo pokrok v oblasti vzájemného
souladu priorit mezinárodní spolupráce členských států a zvláště
pak organizací zajišťujících financování na národní a regionální úrovni v
rámci pilotní iniciativy s Indií a hledáním možností spolupráce s USA a s
Čínou. Mezinárodní spolupráce členských
států nadále vychází především z jejich národních hledisek a ne z
priorit a strategií vypracovaných a na úrovni Unie a jejích členských
států. Proto je třeba: –
zapojit členské státy do identifikace oblastí
mezinárodní spolupráce a vypracovávání víceletých plánů realizace; –
vypracovat společné programy výzkumu a inovací
na úrovni Unie-členské státy k realizaci těchto plánů;
intenzivně zapojit členské státy do jejich praktické realizace; –
dbát na dodržení závazku Unie inovací vypracovat
společné pokyny pro uzavírání dohod s třetími zeměmi v otázkách
vědeckých víz, práv duševního vlastnictví, etických zásad výzkumu, dovozu
a vývozu vzorků a zařízení pro vědecké účely, reciprocity a
zdanění. Sem patří i využití pokynů EVP pro správu duševního
vlastnictví, přijatých skupinou EVP pro předávání znalostí, v
dohodách o mezinárodní spolupráci. 8. Realizace, správa a řízení,
monitorování a hodnocení 8.1. Realizace, správa
a řízení Realizace strategie bude úzce navazovat na
programování v rámci Horizontu 2020, včetně promyšleného
zařazování víceletých plánů realizace do pracovních programů. Vypracovávání a realizace víceletých
plánů pro řešení jednotlivých problémů společnosti a
základní a průmyslové technologie zůstanou i nadále v gesci
příslušných výborů. Horizontální programový výbor Horizont 2020 pak
bude pověřen řízením, monitorováním a hodnocením celkového přístupu
k mezinárodní spolupráci. Fórum SFIC bude nadále podporovat lepší vzájemnou provázanost
politik členských států a Unie. V centru pozornosti zůstane trvale i
informování širší veřejnosti o smyslu mezinárodní spolupráce ve výzkumu a
v inovacích. Komise navrhuje pořádat každé dva roky Rok vědy, a to
střídavě v partnerském státě a v partnerském regionu. Vychází
přitom z dobrých zkušeností s Rokem vědy EU-ASEAN v roce 2012. 8.2. Monitorování a hodnocení Komise bude předkládat zprávu o realizaci
této strategie jednou za dva roky. Zpráva se bude zabývat vypracováváním
víceletých plánů a jejich praktickou realizací za uplynulé období. Bude v
ní uveden dosažený pokrok a dopady. Přitom se použije seznam ukazatelů,
který je v přiloženém pracovním dokumentu. První zpráva se předloží
na počátku roku 2014. 9. Závěry Nový strategický přístup k mezinárodní
spolupráci v oblasti výzkumu a inovací se bude vyznačovat: –
plnou otevřeností programu Horizont 2020
účastníkům z třetích zemí; to umožní evropským výzkumníkům
spolupracovat s celosvětovou špičkou; –
cílenou mezinárodní spoluprací, která bude takového
rozsahu, aby umožnila maximalizovat přínosy spolupráce; –
vypracováním víceletých plánů spolupráce s
nejdůležitějšími státy a regiony; –
zlepšeným partnerstvím Komise, členských
států a příslušných zainteresovaných subjektů; –
podporou společných zásad realizace
mezinárodní spolupráce v oblasti výzkumu a inovací; –
posílením úlohy Unie v mezinárodních organizacích a
multilaterálních fórech; –
zdokonalením realizace, správy a řízení,
monitorování a hodnocení. [1] Další informace jsou k dispozici v přiloženém
pracovním dokumentu. [2] Není-li uvedeno jinak, rozumí se v rámci tohoto
sdělení třetí zemí stát, který není ani členským státem ani
státem přidruženým k rámcovým výzkumným programům. [3] KOM(2010) 546. [4] COM(2012) 392. [5] http://ec.europa.eu/research/evaluations/index_en.cfm?pg=fp7
[6] KOM(2011) 809. [7] KOM(2010) 2020. [8] KOM(2011) 810, čl. 6 odst. 1. [9] KOM(2011) 810, článek 9. [10] KOM(2011) 810, čl. 6 odst. 2 a 3 a čl. 8 odst. 5. [11] COM(2012) 70. [12] Další informace jsou k dispozici v přiloženém
pracovním dokumentu. [13] Článek 13 nařízení Horizont 2020 a čl. 5
odst. 6 zvláštního programu. [14] KOM(2011) 865. [15] KOM(2011) 788. [16] http://www.eiroforum.org
[17] K(2005) 576 v konečném znění. [18] KOM(2007) 56. [19] COM(2012) 401 a C(2012) 4890. [20] http://www.unesco.org/new/en/media-services/single-view/news/open_access_to_scientific_information_policy_guidelines_for_open_access_released/
[21] http://www.oecd.org/dataoecd/9/61/38500813.pdf
[22] http://www.singaporestatement.org/