This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0489
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Annual Report on the European Union’s Humanitarian Aid and Civil Protection Policies and their Implementation in 2011
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Výroční zpráva o politice Evropské unie v oblasti humanitární pomoci a civilní ochrany a jejím provádění v roce 2011
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Výroční zpráva o politice Evropské unie v oblasti humanitární pomoci a civilní ochrany a jejím provádění v roce 2011
/* COM/2012/0489 final */
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Výroční zpráva o politice Evropské unie v oblasti humanitární pomoci a civilní ochrany a jejím provádění v roce 2011 /* COM/2012/0489 final */
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A
RADĚ Výroční zpráva o politice Evropské unie
v oblasti humanitární pomoci a civilní ochrany a jejím provádění v roce
2011 1. Úvod V
případě katastrof je třeba poskytnout pomoc, a to
neprodleně. Pomoc nejzranitelnějším
skupinám obyvatel v krizových situacích, která může znamenat rozdíl mezi
životem a smrtí, je morální povinností mezinárodního společenství. Odpovědí na tuto skutečnost je, že se
Evropská unie se svými 27 členskými státy stala předním dárcem
humanitární pomoci na světě. Poskytuje zhruba polovinu
celosvětových finančních prostředků na okamžitou pomoc
obětem přírodních a člověkem způsobených katastrof. EU rovněž podporuje respektování a dodržování
mezinárodního humanitárního práva. Tato výroční
zpráva popisuje činnost Evropské komise v oblasti humanitární pomoci a
civilní ochrany v roce 2011. Cílem těchto
akcí je zachraňovat a zachovávat životy všude, kde lidé potřebují
pomoc, a předcházet lidskému utrpení a zmírňovat jej, za
současného zachování integrity a důstojnosti obyvatel postižených
přírodními nebo člověkem způsobenými katastrofami. Úřad
Evropského společenství pro humanitární pomoc (ECHO) byl založen v roce
1992 jako výraz evropské solidarity s lidmi v nouzi po celém světě. V roce 2004 se stal součástí Komise jako
generální ředitelství pro humanitární pomoc, do jehož působnosti byla
v roce 2010 převedena civilní ochrana za účelem zlepšení koordinace a
reakce na katastrofy v rámci EU i mimo ni. Od
vytvoření ECHO Komise jeho prostřednictvím poskytla přibližně
14 miliard EUR z rozpočtu EU na oběti konfliktů a katastrof ve
více než 140 zemích po celém světě. Za posledních pět let
směřovala každoročně v průměru 1 miliarda EUR na
pomoc téměř 150 milionům nejzranitelnějších obyvatel,
kteří byli postiženi přírodními katastrofami a krizemi
způsobenými člověkem. Humanitární pomoc je jedním ze dvou hlavních
nástrojů, které může Evropská unie využívat pro pomoc lidem mimo EU
bezprostředně postiženým následky katastrof. Humanitární
pomoc EU je založena na humanitárních zásadách lidskosti, neutrality,
nestrannosti a nezávislosti. Každé
rozhodnutí, které Komise přijme, musí splňovat tyto čtyři
zásady, jež tvoří základní kámen Evropského konsensu o humanitární
pomoci. EU rozděluje humanitární pomoc bez ohledu na politické
programy. Jejím cílem je pomoc nejpotřebnějším osobám, a to bez
ohledu na jejich národnost, náboženské vyznání, pohlaví, etnický původ
nebo politickou příslušnost. Tento
závazek k poskytování humanitární pomoci je nyní rovněž zakotven v
Lisabonské smlouvě (článek 214 Smlouvy o fungování Evropské unie). Druhým hlavním
nástrojem je civilní ochrana. Již 32 zemí, včetně všech
členských států EU, se účastní mechanismu civilní ochrany, který
na žádost zemí postižených katastrofou poskytuje prostředky, např.
pátrací a záchranné týmy a vybavení. Tento mechanismus je provozován
prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska (MIC) v
ECHO. Po jmenování
Kristaliny Georgievové první komisařkou EU pro mezinárodní spolupráci,
humanitární pomoc a řešení krizí v roce 2010 došlo k propojení těchto
nástrojů, čímž se zlepšila soudržnost reakce EU na katastrofy. Politiky Evropské
unie v oblasti humanitární pomoci a civilní ochrany prokazují odhodlání
podporovat obyvatele v Unii i mimo ni, pokud potřebují pomoc a jsou vysoce
ohroženi. Tato pomoc přispívá k
plnění jednoho ze strategických cílů vnější činnosti EU,
stanoveném v článku 21 Smlouvy o Evropské unii. Pomoc má
zároveň rozsáhlou podporu evropské veřejnosti: nedávný průzkum Eurobarometru ukázal, že se v posledních
letech, i přes hospodářskou krizi, stále zvyšuje veřejná podpora
humanitární pomoci a pomoci v oblasti civilní ochrany poskytované EU. · Devět z deseti občanů (88 %) se domnívá, že je důležité, aby Evropská unie nadále financovala humanitární pomoc; to představuje nárůst o devět procentních bodů oproti poslednímu průzkumu v roce 2010. Téměř stejný počet, 84 %, souhlasí se zachováním humanitární pomoci. · Důrazně je též podporována (71 %) úloha Komise při koordinaci humanitární pomoci EU, tedy o 13 procentních bodů více oproti roku 2010. Velká většina respondentů (88 %) rovněž podporuje iniciativu na zapojení mladých lidí do humanitárních operací EU v rámci dobrovolnického sboru EU. · Pokud jde o civilní ochranu, 82 % souhlasí s tím, že koordinovaná činnost EU v oblasti katastrof je účinnější než opatření přijímaná jednotlivými zeměmi. · Průzkum o civilní ochraně poukazuje na obavy z možných katastrof v EU. 75 % dotázaných uvedlo, že se bojí katastrof způsobených člověkem, jako jsou úniky ropy a jaderné havárie. Záplavy a zemětřesení byly na dalším místě s 67 %, teroristických útoků se nejvíce obává 64 % a 59 % respondentů vyjádřilo obavy z ozbrojených konfliktů. · 68 % Evropanů si je vědomo, že EU financuje humanitární pomoc. Čtyři z deseti (38 %) ví, že EU koordinuje civilní ochranu. · Asi třetina si myslí, že je o činnostech EU v oblasti humanitární pomoci dobře informována, což je 12 % více v porovnání s předchozím průzkumem. Z průzkumu o civilní ochraně plyne, že o činnosti EU je podle svého názoru dobře informováno 19 % dotázaných. Oba průzkumy prokázaly, že respondenti upřednostňují jako zdroj informací televizi a internet, následuje tisk a rozhlas. 2. Globální kontext, v rámci něhož je
poskytována pomoc V roce
2011 se celosvětově zvýšil počet humanitárních krizí,
katastrof i ohrožených osob. Stále
trvá trend rostoucích potřeb, které převyšují dostupné zdroje. Poskytování humanitární pomoci a civilní ochrana
jsou proto stále složitější a obtížnější. Kvůli
větší četnosti a intenzitě přírodních katastrof dochází k
více náhlým humanitárním krizím a především rozsáhlým katastrofám, jakými
byly např. katastrofy v Africkém rohu a Japonsku. Během
roku 2011 došlo podle statistik Střediska pro výzkum příčin
vzniku a šíření katastrof (CRED)[1]
a Úřadu OSN pro snižování rizika katastrof (UNISDR)[2] ke 302 přírodním
katastrofám různého rozsahu, při nichž zemřelo téměř
30 000 lidí a bylo zasaženo 206 milionů dalších osob po celém
světě. Přibližně 106
milionů osob bylo postiženo povodněmi, 60 milionů EUR suchem a
1,6 milionu zasaženo zemětřeseními. Zdaleka
nejpostiženějším regionem byla Asie, kde došlo k více než 45 %
katastrof a kde žilo 89 % z celkového počtu obětí. Katastrofy mají různé ničivé následky: ztráty na životech, zničená obydlí, úroda a
živobytí. Přestože
jsou zde jmenovány jen některé katastrofy, jejich dopad přivedl
mezinárodní humanitární společenství až na samé hranice možností. V roce 2011 musela OSN vyhlásit největší
konsolidovanou finanční sbírku ve své historii (5,7 miliardy EUR) na
humanitární potřeby. Zvyšuje se
nepoměr mezi rostoucími globálními humanitárními potřebami a stále
omezenějšími finančními zdroji, jež jsou k dispozici na jejich
řešení, zejména kvůli hospodářské a finanční krizi, jež
postihla mnoho západních dárcovských zemích. To
má spolu s chronickou zranitelností v mnoha částech světa nadále
přímý dopad na životy milionů lidí potřebujících pomoc. Znamená to
rovněž, že dárci musí znásobit úsilí, aby dokázali na katastrofy reagovat
účinněji a efektivněji a ještě lépe využívat omezené
zdroje. Pro ECHO to znamená při práci s
partnery identifikovat oblasti, kde lze zvýšit efektivitu, a více investovat do
připravenosti zranitelných společenství a jejich odolnosti. Zároveň je třeba plně využívat
synergie mezi humanitární pomocí a civilní ochranou. Mimoto
má EU jako součást celkového mezinárodního humanitárního systému
klíčovou roli z hlediska motivace dalších zemí a regionů, aby
zintenzívnily svoji účast na poli humanitární připravenosti a reakce.
Cílem je mobilizovat rostoucí zdroje rozvíjejících se zemí v zájmu
účinnější reakce na katastrofy a efektivnějšího poskytování
humanitární pomoci. Hlavní příčinou humanitárních
katastrof způsobených člověkem jsou stále vnitřní
občanské konflikty, v nichž je civilní obyvatelstvo rostoucí měrou
vystavováno násilí a utrpení. Tyto druhy konfliktů se často
vyznačují tím, že bojující strany porušují mezinárodní humanitární právo a
humanitární zásady, čímž dochází k zužování humanitárního prostoru,
tj. oblastí, kde lze poskytovat humanitární pomoc neutrálním a nestranným
způsobem bez překážek. Za takové situace je stále
problematičtější přístup k potřebným osobám i
zajištění bezpečnosti a ochrany civilního obyvatelstva a
humanitárních pracovníků. Ve všech těchto ohledech se celková situace
a pracovní prostředí zhoršily, zejména v Somálsku, Demokratické republice
Kongo, Afghánistánu a Severní Koreji. Mezinárodní humanitární společenství,
které čelí těmto problémům, si rostoucí měrou
uvědomuje potřebu vyvinout větší úsilí a položit důraz na
připravenost a odolnost zranitelných společenství, aby se
mohla lépe se vypořádat s katastrofami, a tak se snížil ničivý
účinek na zasažené obyvatelstvo a jeho živobytí. Také dlouhodobý
dopad na životy a živobytí po velkých krizích, například po
zemětřesení na Haiti v roce 2010 a záplavách v Pákistánu, dokládá
důležitost toho, aby se přiměřeně řešila
dlouhodobější obnova a rozvoj již v nejranější fázi humanitární reakce. Ničivý dopad opakujících se katastrof na šance
na udržitelný rozvoj bude možné snížit, pouze pokud budou humanitární
pracovníci a činitelé v oblasti rozvoje spolupracovat. V roce 2011 tedy pokračovala práce na
procesu propojení pomoci, obnovy a rozvoje (LRRD). Příkladem jsou
rozpočty pro zabezpečení potravin v některých regionech,
které společně připravily útvary Komise, a úzká spolupráce s
nástrojem stability (ve formě krátkodobých opatření) v zájmu rychlé
obnovy. Činnost zahrnovala mimo jiné
vypracování společné metodiky a její testování, zintenzívnění společné
práce humanitárních a rozvojových subjektů a řadu inovací týkajících
se praktické realizace na místě. 3. Činnosti EU v oblasti humanitární
pomoci a civilní ochrany v roce 2011 Prostřednictvím
Komise (ECHO) poskytla EU značnou humanitární pomoc na základě
potřeb a v roce 2011 přispěla k poskytnutí evropské věcné
pomoci v oblasti civilní ochrany v celkové výši 1 154 milionů EUR, jež
byla určena na: ·
humanitární pomoc přibližně 117
milionům osob[3]
v 91 zemích mimo EU (tj. průměrné náklady 10 EUR na příjemce), ·
rychlou reakci na 18 žádostí o pomoc z mechanismu
civilní ochrany, jak v rámci EU, tak mimo ni. Původní
rozpočet na humanitární pomoc ve výši 853 milionů EUR byl
několikrát navýšen, aby bylo možno reagovat na nové krize a přírodní
katastrofy, k nimž došlo v průběhu roku. Jednalo se o vnitřní
konflikt v Libyi, povolební krizi v Pobřeží slonoviny, hladomor v Africkém
rohu způsobený suchem a umocněný konflikty, konflikt v Súdánu
týkající se nezávislosti Jižního Súdánu a o záplavy v Pákistánu. S cílem uspokojit tyto další potřeby byly
mobilizovány dodatečné finanční prostředky prostřednictvím
převodů prostředků z rezervy EU na pomoc při
mimořádných událostech, zdrojů z 10. Evropského rozvojového fondu
vyčleněných na humanitární pomoc v zemích Afriky, Karibiku a
Tichomoří, příspěvků ESVO[4]
a prostřednictvím převodů z jiných rozpočtových linií
v rámci okruhu pro vnější pomoc (okruh 4 rozpočtu EU). V roce 2011 bylo
ze všech finančních prostředků poskytnutých EU odhadem 42 %
použito na vleklé krize, 38 % k reakci na přírodní katastrofy a
20 % na krize a intervence ad hoc. Přírodní
katastrofy způsobovaly nadále po celém
světě lidské utrpení a přinesly vážné škody. Pro řešení tohoto typu katastrof přijala
Komise strategii o dvou složkách, která spočívá v: ·
rychlé reakci, a to
poskytnutím humanitární pomoci a usnadněním a koordinací pomoci v oblasti
civilní ochrany, již poskytují po aktivaci mechanismu civilní ochrany
členské státy EU dobrovolně jiným státům (EU či třetím
zemím) účastnícím se daného mechanismu, ·
připravenosti na katastrofy, a to určením zeměpisných oblastí a skupin obyvatelstva,
které jsou vůči přírodním katastrofám nejzranitelnější a
pro něž jsou zaváděny zvláštní programy připravenosti na
katastrofy. V roce 2011 Komise poskytla humanitární
pomoc na řešení následků těchto katastrof: ·
trojnásobná katastrofa v Japonsku
způsobená zemětřesením, následným tsunami a jadernou explozí, ·
sucha v západní
Africe (Burkina Faso, Mauritánie, Mali, Niger, Čad), v Africkém rohu
(Džibutsko, Etiopie, Keňa, Somálsko) a ve Střední a Jižní Americe
(Paraguay, Bolívie, Honduras, Salvador a Guatemala), ·
záplavy
v Pákistánu, Bangladéši, na Srí Lance a v Peru, ·
cyklony, hurikány a tropické bouře v jihovýchodní Asii (Kambodža, Laos, Filipíny, Thajsko, Vietnam),
ve Střední Americe (Salvador, Guatemala, Honduras, Nikaragua) a
v Karibiku (Svatá Lucie), ·
epidemie
v Kamerunu. 3.1. Humanitární intervence V roce 2011
vypukla závažná humanitární krize v Africkém rohu. Kombinace vysokých cen potravin, suchých období
dešťů, zvýšeného vysidlování obyvatelstva (zejména
v důsledku probíhajícího násilného konfliktu v Somálsku) a
omezeného přístupu humanitárních organizací rychle zhoršila
zajišťování potravin a úroveň výživy zranitelných skupin
obyvatelstva. Situace byla ještě
komplikována všudypřítomnou chudobou a sníženou schopností obyvatelstva se
s takovým stavem vypořádat. V druhé
polovině roku 2011 bylo krizí postiženo více než 13 milionů osob. Komise zareagovala mobilizací více než 181
milionů EUR na pomoc nejzranitelnějším skupinám obyvatel v regionu. Kromě reakce na katastrofy se Komise
rovněž snaží posílit předcházení katastrofám a připravenost na
ně, a to jak v rámci EU, tak i mimo ni, zejména v oblastech, v nichž
existuje riziko přírodních katastrof. Finanční
prostředky v roce 2011 směřovaly především na snižování
rizika katastrof a na přizpůsobení se změně klimatu. ECHO zahájilo nové programy DIPECHO v jižní Asii,
Jižní Americe, Tichomoří a Karibiku. Do
celkových operací humanitární pomoci rovněž začlenilo snížení rizik. Pokud jde o krize
způsobené člověkem, politické protesty v Libyi
přerostly v občanskou válku, která si vyžádala letecký vojenský
zásah pod vedením NATO na ochranu civilního obyvatelstva. Konflikt v Libyi vyvolal významnou uprchlickou
krizi na hranicích s Tuniskem a Egyptem, při níž byla nutná humanitární
pomoc EU a pomoc při repatriaci lidí, kteří pracovali v Libyi a
před konfliktem uprchli. Pokračovala
povolební krize v Pobřeží slonoviny s dopadem na sousední
země. V Iráku se bezpečnostní
situace zhoršuje od parlamentních voleb konaných 7. března 2010. Zatímco se americké jednotky připravovaly na
odchod z Iráku do konce roku 2011, povstalci pokračovali
v rozsáhlých bombových útocích na policii, vojáky i civilisty ve snaze
narušit důvěru v irácké bezpečnostní síly. Kromě
těchto krizí Komise zasahovala při několika vleklých a
složitých mimořádných událostech. Jde
například o: Súdán a Jižní Súdán: Formální rozdělení Súdánu na dvě země proběhlo
zpočátku mírovou cestou – 9. července 2011 se Jižní Súdán stal 196.
zemí světa. Nicméně ozbrojený konflikt podél nových hranic se stále
zhoršuje a očekávají se obtížná jednání, jež mají vyřešit řadu
přetrvávajících sporů (např. rozdělení ropných příjmů,
vymezení hranic). Mezitím došlo k několika novým mimořádným
událostem, což vedlo k prudkému nárůstu humanitárních potřeb v Súdánu
i v Jižním Súdánu. Okupované palestinské území, kde obyvatelé pod izraelskou okupací nadále těžce strádají a
trpí sociální nouzí. Dlouhodobá sociálně-hospodářská krize, která se
vyznačuje tvrdým omezením pohybu a pokračujícím ničením majetku,
vedla k výraznému nárůstu chudoby a nezaměstnanosti. Každodenní život
na Západním břehu Jordánu stále ovlivňuje nárůst počtu
izraelských osad, násilí osadníků vůči Palestincům a
bezpečnostní bariéra. Stále pokračují přísné kontroly
Palestinců vstupujících do Izraele a východního Jeruzaléma;
zemědělci mají potíže s přístupem do osad a na pozemky poblíž
bezpečnostní bariéry. Tisíce vlastníků domů nadále ohrožují
očekávané demoliční příkazy a vystěhování,
k němuž dochází rostoucí měrou. V Demokratické republice Kongo,
kde bylo z celkové populace 71 milionů vysídleno 1,9 milionu osob, je
humanitární situace v mnoha regionech stále riziková. V důsledku
konfliktů a problémů s přístupem došlo k výraznému
úbytku sklizně. V oblastech Severní a Jižní Kivu na východě
země zasažených konfliktem se stále pohybuje mnoho vnitřně
vysídlených osob. Přestože v některých částech Severního Kivu
dochází k postupné stabilizaci, situace v ostatních oblastech se závažně
zhoršila, takže celková situace je velmi nestabilní. V důsledku
etnického konfliktu v provincii Equateur na konci roku 2009, po němž
následoval vojenský zásah, došlo ke značnému vysídlení obyvatelstva a
přílivu uprchlíků do Konžské republiky a Středoafrické
republiky. Velký útěk uprchlíků do Středoafrické republiky
vyvolaly též vytrvalé útoky Armády božího odporu, jež způsobily rozsáhlé
vysídlování v provincii Orientale. Přestože si složité mimořádné
události v průběhu několika posledních let vybírají stále vyšší
daň a navzdory nerespektování humanitárních zásad a bezpečnosti
humanitárních pracovníků, se humanitární situace v některých
případech zlepšila. Zdá se například, že se podmínky zlepšují,
následují-li bezprostředně po humanitárních akcích vhodně
zacílené rozvojové činnosti[5]. 3.2. Operace v oblasti civilní
ochrany Pokud jde o
civilní ochranu, evropský mechanismus civilní ochrany byl
v daném roce aktivován osmnáctkrát[6]
(čtyřikrát v EU a čtrnáctkrát mimo EU) v reakci na události
jako výbuch na námořní základně na Kypru, lesní požáry
v Řecku a Albánii, záplavy v Pákistánu, zemětřesení
v Turecku a zemětřesení a tsunami v Japonsku. Kromě toho se uskutečnila evakuace
občanů EU a státních příslušníků třetích zemí při
krizi v Libyi. Do oblastí v EU i mimo ni byli
v rámci dvanácti hodnotících a koordinačních misí vysláni odborníci. Koncem roku 2011
Komise přijala návrh rozhodnutí o mechanismu civilní ochrany Unie[7]. Rada a Parlament o návrhu
stále jednají. Další podrobnosti jsou uvedeny v oddílu 4 níže. Cílem tohoto
legislativního návrhu je posílit nástroje mechanismu.
V současné době je nasazení prostředků civilní
ochrany EU do velké míry založeno na dobrovolných ad hoc nabídkách 32
zúčastněných států. Záměrem
Komise je přejít na předem naplánovaný systém. 3.3. Finanční a lidské zdroje ECHO
má více než 300 zaměstnanců ve svém bruselském ústředí a
přes 400 pracovníků v 44 pobočkách v 38 zemích po celém
světě. Bezprostředně po
katastrofě jsou na místo vysláni humanitární odborníci, kteří posoudí
potřeby a zároveň sledují realizaci humanitárních projektů
financovaných z prostředků EU. Základním
znakem humanitární pomoci EU je přístup na základě potřeb, podle
něhož jsou rozdělovány finanční prostředky
přibližně 200 partnerům, k nimž patří nevládní organizace,
agentury OSN, další mezinárodní organizace (jako Mezinárodní výbor
Červeného kříže a Mezinárodní federace společností
Červeného kříže a Červeného půlměsíce) a některé
specializované agentury členských států EU. Pro GŘ ECHO
je důležité mít široké spektrum partnerů, neboť tak může
pokrýt narůstající škálu potřeb v různých částech
světa, často ve stále složitějších situacích. Granty a příspěvky spravované tímto
ředitelstvím se poskytují na základě výběru nejlepších
obdržených návrhů. V roce 2011 byly
finanční prostředky rozděleny mezi partnery ECHO následujícím
způsobem: 50 % nevládním
organizacím, 36 % agenturám OSN a 14 % mezinárodním organizacím. Humanitární
organizace čelí rostoucím problémům, jak získat přístup k
osobám, které potřebují pomoc. To je na
jedné straně způsobeno zužováním humanitárního prostoru ze strany
vlád a ozbrojených skupin, které ignorují i nejzákladnější ochranu podle
mezinárodního humanitárního práva, a na druhé straně bezpečnostními
omezeními. Vlády uvalují na dodávky
humanitární pomoci stále více omezení (např. Srí Lanka). V mnoha oblastech postižených konflikty
(např. v Demokratické republice Kongo, v Somálsku nebo
v Súdánu) jsou humanitární pracovníci svědky zvlášť surových
metod válčení, mezi něž patří útoky zacílené na civilisty a časté
používání sexuálního násilí jakožto válečné zbraně. Zdá se
rovněž, že se zvyšuje četnost útoků na humanitární pracovníky
včetně jejich únosů, vyhošťování a zabíjení. Dárci se musejí vyrovnat se skutečností, že
ohrožena je nejen bezpečnost humanitárních pracovníků, ale i
finanční prostředky a infrastruktura, které poskytují. Některé vlády jsou ochotné zajít až k
vyvlastňování nebo „vypůjčování“ finančních
prostředků a majetku financovaného dárci anebo k vyhoštění
humanitárních organizací poté, co je zbavily jejich majetku. 4. Politika humanitární pomoci a pomoci v
oblasti civilní ochrany Na politické
úrovni se Komise v roce 2011 soustředila na tyto strategické
iniciativy: ·
Předložení legislativních návrhů v oblasti
civilní ochrany EU s cílem výrazně posílit stávající nástroje. V
současné době je nasazení týmů a prostředků EU
v oblasti civilní ochrany do velké míry založeno na dobrovolných ad hoc
nabídkách 32 zúčastněných států. Ačkoli mechanismus civilní
ochrany EU již hraje důležitou úlohu při podpoře a koordinaci
procesu vzájemné pomoci a doplňuje jej, Komise navrhuje přejít
k systému předběžného plánování a okamžité reakce. V této
souvislosti byly zahájeny přípravy s cílem vytvořit v roce 2013
efektivnější středisko reakce na mimořádné situace, které
nahradí monitorovací a informační středisko (MIC). Bude se jednat o
plně funkční středisko s nepřetržitou provozní dobou,
které umožní EU hrát aktivnější roli při plánování,
přípravě, operační koordinaci a logistické podpoře. ·
Kroky ke zřízení Evropského dobrovolnického
sboru humanitární pomoci, jak vyžaduje Lisabonská smlouva (čl. 214
odst. 5 SFEU). ECHO zahájilo v roce 2011 veřejnou konzultaci a posouzení
dopadů a spustilo pilotní projekty. Výsledky těchto činností
budou zapracovány do návrhu právního rámce o zřízení sboru, jenž má být
přijat v roce 2012. ECHO dále věnovalo zvláštní pozornost
vybraným horizontálním politickým prioritám, jak vyžaduje Evropský
konsensus o humanitární pomoci[8]
a jeho akční plán. Mezi tyto priority patří například rozvoj
politiky EU pro poskytování humanitární potravinové pomoci. V této
souvislosti se uskutečnila jednání o aktualizaci Úmluvy o potravinové
pomoci. V zájmu zvýšení účinnosti a efektivity společného úsilí
o zajištění potravin a výživových potřeb podepsala Komise prohlášení
o záměru spolupracovat na programech pro zajištění potravin a výživy
(Programmatic Cooperation on Food Security and Nutrition)
s třemi agenturami OSN, jmenovitě Organizací OSN pro výživu a
zemědělství, Světovým potravinovým programem a Mezinárodním fondem
pro rozvoj zemědělství. V oblastech náchylných k přírodním
katastrofám Komise podporovala činnosti zaměřené na připravenost
na katastrofy; chce tak pomoci místním komunitám v případě
katastrof reagovat rychle a účinně a zachránit díky tomu mnoho životů.
Tato podpora je poskytována prostřednictvím programů DIPECHO,
zahájených v roce 2010, a nových programů v jižní Asii,
Tichomoří, Jižní Americe a v Karibiku. Příspěvek na
připravenost na katastrofy výrazně překračuje rámec
akčních plánů DIPECHO, jelikož mnohá významná rozhodnutí o
financování humanitární pomoci zahrnují připravenost na katastrofy či
zmírnění dopadů katastrof jako jeden ze svých cílů. Vychází se
přitom z činností souvisejících s podporou infrastruktury,
obhajováním zájmů a veřejným povědomím, zmírňováním
následků malého rozsahu, mapováním a počítačovým zpracováním
údajů, systémy včasného varování, vzděláváním, posílením
institucí a aktivitami v oblasti změny klimatu. V rámci svého mandátu v oblasti civilní
ochrany ECHO podporovalo a usnadňovalo spolupráci mezi 32 státy[9], jež se účastní mechanismu
civilní ochrany. Snaží se přitom zlepšit účinnost systémů pro
předcházení přírodním, technologickým nebo člověkem
způsobeným katastrofám v Evropě a pro ochranu proti nim. Komise rovněž zahájila sběr
informací jako součást osmnáctiměsíčního programu
osvědčených postupů pro prevenci katastrof, který se
zaměří na konkrétní katastrofy (zemětřesení a tsunami,
záplavy, bouře, sucha a vlny horka) a pro horizontální opatření
(např. plánování a návrh infrastruktury). Provádění mechanismu
civilní ochrany zaručuje v případě katastrof lepší ochranu osob,
životního prostředí, majetku a kulturního dědictví. V oblasti
připravenosti se podpora EU zaměřila na systémy včasného
varování, moduly a vzdělávací program mechanismu civilní ochrany (v roce
2011 bylo proškoleno přes 890 odborníků a podpořeno pět
cvičení v plném rozsahu). Komise dále finančně podpořila
řadu projektů spolupráce v oblasti připravenosti (vytvoření
týmu pro evakuaci občanů, evakuaci v případě jaderné
havárie, zvyšování informovanosti o speleologické záchranné službě a
čištění pobřeží znečištěného ropou). Pomoc ze zdrojů, jež dají k dispozici
členské státy, byla poskytnuta v rámci EU a ve třetích zemích
postižených katastrofami na základě žádosti vlády dotyčné země. [1] www.cred.be. [2] www.unisdr.org. [3] Z čehož 105 milionů EUR na humanitární pomoc a
potravinovou pomoc a 12 milionů EUR na činnosti v oblasti
připravenosti na katastrofy. [4] Evropské sdružení volného obchodu. [5] Jak dokládají konkrétní příklady v doprovodném
dokumentu. Viz např. Čad, Burundi a Tanzanie nebo kapitola 3.9 o
změně a odolnosti. [6] 18 aktivací, 3 předběžná varování a 6 žádostí
o sledování. [7] KOM(2011) 934 v konečném znění, přijato
dne 20. prosince 2011. [8] Přijat Radou, Evropským parlamentem a Komisí dne
18. prosince 2007 – Úř. věst. 2008/C/25/01, 30.1.2008. [9] Všech 27 členských států EU, Norsko, Island,
Lichtenštejnsko, Chorvatsko a Bývalá jugoslávská republika Makedonie.