Дело C‑99/16
Jean-Philippe Lahorgue
срещу
Ordre des avocats du barreau de Lyon и др.
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de grande instance de Lyon)
„Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Директива 77/249/ЕИО — Член 4 — Упражняване на адвокатска професия — Устройство за достъп до частната виртуална мрежа на адвокатите (RPVA) — Устройство RPVA — Отказ за предоставяне на адвокат, вписан в адвокатска колегия на друга държава членка — Дискриминационна мярка“
Резюме — Решение на Съда (трети състав) от 18 май 2017 г.
Преюдициални въпроси—Компетентност на Съда—Необходимост от преформулиране на въпросите
(член 267 ДФЕС)
Свободно предоставяне на услуги—Адвокати—Директива 77/249—Отказ на компетентните органи да предоставят на адвокат, който е надлежно вписан в колегия на друга държава членка, устройство за достъп до частната виртуална мрежа на адвокатите—Ограничение на свободното предоставяне на услуги—Обосноваване със съображения от общ интерес—Защита на получателите на правни услуги и и на доброто правораздаване—Проверка от страна на националния съд—Фактори, които следва да се вземат предвид
(член 56 ДФЕС и член 57, трета алинея ДФЕС; член 4 от Директива 77/249 на Съвета)
Вж. текста на решението.
(вж. т. 21)
В случаите, когато законът не изисква сътрудничество с друг адвокат, отказът на компетентните органи на държава членка да предоставят на адвокат, който е надлежно вписан в адвокатска колегия на друга държава членка, устройство за достъп до частната виртуална мрежа на адвокатите единствено по съображението, че този адвокат не е вписан в адвокатска колегия на първата държава членка, където желае да упражнява професията си в рамките на свободното предоставяне на услуги, представлява ограничение на свободата на предоставяне на услуги по смисъла на член 4 от Директива 77/249/ЕИО на Съвета от 22 март 1977 година относно улесняване на ефективното упражняване от адвокатите на свободата на предоставяне на услуги, тълкуван в светлината на член 56 ДФЕС и член 57, трета алинея ДФЕС. Запитващата юрисдикция е тази, която следва да провери дали с оглед на контекста, в който е направен, такъв отказ действително отговаря на целите за защита на потребителите и добро правораздаване, които биха могли да го обосноват, и дали произтичащите от него ограничения не са непропорционални спрямо тези цели.
(вж. т. 42 и диспозитива)