13/ 50 |
BG |
Официален вестник на Европейския съюз |
3 |
32005L0055
L 275/1 |
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ |
ДИРЕКТИВА 2005/55/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 28 септември 2005 година
за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно мерките, които трябва да се предприемат срещу емисиите на газообразни и механични замърсители от дизелови двигатели, използвани в превозните средства, и емисиите на газообразни замърсители от бензинови двигатели, зареждани с гориво от природен газ или втечнен нефтен газ, използвани в превозните средства
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1) |
Директива 88/77/ЕИО на Съвета от 3 декември 1987 г. за сближаване законодателствата на държавите-членки относно мерките, които трябва да се предприемат срещу емисиите на газообразни и механични замърсители от дизелови двигатели, използвани в превозните средства и емисиите на газообразни замърсители от бензинови двигатели, зареждани с гориво от природен газ или втечнен нефтен газ, използвани в превозните средства (3), е една от специалните директиви на процедурата за типово одобрение, въведена с Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки относно типовото одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета (4). Директива 88/77/ЕИО е съществено изменяна няколко пъти, за да се въведат последователно по-строги ограничения за емисиите на замърсителите. Като имат предвид, че предстоят да бъдат направени допълнителни изменения и допълнения, тя трябва да се преработи в интерес на яснотата. |
(2) |
Директива 91/542/ЕИО на Съвета (5) за изменение на Директива 88/77/ЕИО, Директива 1999/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 1999 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки относно мерките, които трябва да се предприемат срещу емисиите на газообразни и механични замърсители от дизелови двигатели, използвани в превозните средства и емисиите на газообразни замърсители от бензинови двигатели, зареждани с гориво от природен газ или втечнен нефтен газ, използвани в превозните средства и за изменениe и допълнениe на Директива 88/77/ЕИО на Съвета (6) и Директива 2001/27/ЕО на Комисията (7) за адаптиране към техническия прогрес на Директива 88/77/ЕИО на Съвета въведоха разпоредби, които, доколкото са самостоятелни, са тясно свързани със схемата, определена от Директива 88/77/ЕИО. Тези самостоятелни разпоредби трябва изцяло да се интегрират в преработената Директива 88/77/ЕИО в интерес на яснотата и правната сигурност. |
(3) |
Необходимо е всички държави-членки да приемат еднакви изисквания, за да осигурят прилагането, в частност към всеки тип превозно средство, на системата за одобрение на тип на ЕО, която е предмет на Директива 70/156/ЕИО. |
(4) |
Програмата на Комисията за контрол върху качеството на въздуха, пътнотранспортните емисии, горивата и технологиите за намаляване на емисиите, за краткост наричана по-долу първата програма „Автомобил и петрол“, показа, че е необходимо допълнително намаляване на замърсяващите емисии от превозните средства с голямо натоварване с оглед постигане на бъдещите стандарти на качеството на въздуха. |
(5) |
Намаляването на нормите на емисиите, приложими от 2000-та година, които отговарят на намаление от 30 % за емисиите на въглероден окис, всичките видове въглеводороди, азотни оксиди и механични частици са определени в първата Програма „Автомобил и петрол“, като ключови мерки за осъществяване на средносрочно качество на въздуха. Намаляване с 30 % на непрозрачността на димни изпарения допълнително допринася за намаляване на механичната материя. Всички допълнителни намаления на ограниченията за емисиите, приложими от 2005 година, които отговарят на намаление от 30 % на емисиите на въглероден окис, всички видове въглеводороди и азотни оксиди и 80 % на механичните частици, трябва съществено да подобрят качеството на въздуха в средно- дългосрочен срок. Допълнителните ограничения на азотни оксиди, които са в сила до 2008-ма година, трябва да доведат до още 43 % намаление на ограничението на емисиите за този замърсител. |
(6) |
Изпитванията за типово одобрение за газообразни и механични замърсители и за непрозрачност на дим се прилагат, за да се осъществи по-представително оценяване на въздействието на емисиите на двигателите при изпитвателни условия, които по-добре наподобяват тези на експлоатираните превозни средства. От 2000 г. конвенционалните дизелови двигатели, както и дизеловите двигатели, които са оборудвани с определени типове съоръжения за контрол на емисиите, се изпитват при устойчив цикъл на изпитване, като за определяне непрозрачността на дима се прилага ново изпитване за чувствителност при натоварване. Дизеловите двигатели, оборудвани със съвременни системи за контрол на емисиите, се изпитват допълнително за нов изпитвателен цикъл за променливост. От 2005 г., всички дизелови двигатели следва да се подлагат на всички тези изпитвателни цикъла. Бензиновите двигатели се подлагат единствено на новия изпитвателен цикъл за променливост. |
(7) |
Пределните стойности, в рамките на определен работен обхват, при условията на всички произволно избрани условия за натоварване, не могат да се превишават с повече от съответния процент. |
(8) |
Необходимо е при определяне на новите стандарти и методики за изпитване, да се отчита влиянието върху качеството на въздуха от бъдещото увеличаване на пътния трафик в Общността. Предприетата от Общността дейност в тази сфера, показва че автомобилната индустрия в Общността е постигнала огромен напредък в усъвършенстване на технологията, с което се осъществява значително намаляване на емисиите на газообразни и механични замърсители. Необходимо е, обаче, да се настоява за повече положителни промени в ограниченията на емисиите и на други технически изисквания, в интерес на защита на околната среда и на общественото здравеопазване. В частност, трябва да се предвидят и резултатите от продължаващите проучвания на свръхфинни механични замърсители при прилагането на други допълнителни мерки. |
(9) |
В бъдеще е необходимо да се подобри качеството на двигателните горива, което да позволява ефективна и устойчива работа на използваните системи за контрол на емисиите. |
(10) |
От 2005 г. трябва да се въведат нови разпоредби за бордовите диагностични системи (БДС) с оглед незабавното установяване на неизправност в оборудването за контролиране на емисиите от двигателя. Това трябва да усъвършенства възможностите за диагностика и поддръжка, като значително се подобри устойчивата работа на отделяне на емисии при превозните средства с голямо натоварване в експлоатация. Като имат предвид, обаче, че в световен мащаб БДС се намира в начален етап на развитие за дизеловите превозни средства с голямо натоварване, тя трябва да се въведе в Общността на два етапа, за да може системата да бъде разработена, за да не дава системата грешни индикации. С оглед да се подпомогнат държавите-членки да гарантират, че собствениците и операторите на превозни средства с голямо натоварване спазват задължението си да отстраняват регистрираните от БДС повреди, трябва да се записва изминатото разстояние или времето от регистриране на повредата. |
(11) |
По конструкция двигателите с компресорно запалване са здрави и са се доказали, че ако се поддържат правилно и ефективно, могат да запазят високо ниво на емисионна дейност при значително дългите разстояния, които се изминават от превозните средства с голямо натоварване по време на търговските операции. Бъдещите стандарти за емисиите, обаче, ще наложат въвеждането на системи за контрола им, низходящо от двигателя, като системите DeNO x , филтрите за дизелови механични частици и системите, които представляват комбинация от двете и може би други системи, които не са още определени. Необходимо е, следователно, да се създаде изискване за срока на експлоатация, на което да се основават процедурите за осигуряване на съответствие на системата за контрол върху емисиите на даден двигател през този контролен период. При определянето на такова изискване трябва да се отчитат значителните разстояния, които превозните средства с голямо натоварване изминават, необходимостта от извършване на нужната и навременна поддръжка и възможността за типово одобрение на превозни средства от категория N1 в съответствие с настоящата директива или с Директива 70/220/ЕИО на Съвета от 20 март 1970 г. относно сближаване на законодателствата на държавите-членки относно мерките, които трябва да се вземат срещу замърсяването на въздуха с емисии от моторните превозни средства (8). |
(12) |
На държавите-членки трябва да се даде възможност, чрез данъчни стимули, да ускорят пускането на пазара на превозни средства, които отговарят на изискванията, приети на общностно равнище, като въпросните стимули трябва да съответстват на разпоредбите от Договора и да отговарят на определени условия с цел да се избягва нарушаване на условията на вътрешния пазар. Настоящата директива не засяга правото на държавите-членки да включват емисиите на замърсители и други вещества в основата за изчисляване на пътните такси за моторните превозни средства. |
(13) |
След като някои от тези данъчни стимули представляват държавни помощи, по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, Комисията трябва да бъде уведомена за тях, съгласно член 88, параграф 3 от Договора за оценяване, съгласно съответните критерии за съвместимост. Уведомлението за такива мерки, в съответствие с настоящата директива, не трябва да накърнява задължението за уведомяване по член 88, параграф 3 от Договора. |
(14) |
С оглед опростяване и ускоряване процедурата, на Комисията трябва да се повери задачата да възприеме мерки за прилагане на основните разпоредби, определени в настоящата директива, както и на мерките за адаптиране на настоящата директива към научния и технически прогрес. |
(15) |
Мерките, необходими за прилагане на настоящата директива и адаптирането ѝ към научния и технически прогрес, се приемат съгласно Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г., определящо процедурата за упражняване на изпълнителните пълномощия, придадени на Комисията (9). |
(16) |
Комисията трябва да продължи да преразглежда необходимостта от въвеждане на ограничения за емисиите на замърсители, които все още остават нерегулирани и които могат да възникнат в резултат от по-широкото използване на нови алтернативни горива и нови системи за контрол на отработилите емисии. |
(17) |
Комисията представя възможно най-скоро предложения, които счита за необходими за следващ етап на ограничаване стойностите на емисиите на NO x и на механичните емисии. |
(18) |
Целта на настоящата директива, именно реализацията на вътрешния пазар посредством въвеждане на общи технически изисквания относно газообразните и механични емисии за всички типове превозни средства, не може да се постигне в задоволителна степен поотделно от държавите-членки, но може, по причини дължащи се на мащаба на дейността, да се постигне по-добре на общностно ниво, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидираността, определен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, определен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на целта. |
(19) |
Задължението настоящата директива да се въвежда в националното законодателство трябва да е ограничено до разпоредбите, които представляват съществена промяна в сравнение с предходните директиви. Задължението да се въвеждат разпоредбите, които остават непроменени, се поражда в съответствие с предходните директиви. |
(20) |
Настоящата директива не отменя задълженията на държавите-членки относно сроковете за привеждане към международното право и прилагането на директивите, определени в приложение IХ, част Б. |
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Определения
За целите на настоящата директива се използват следните определения:
а) |
„превозно средство“ означава всяко превозно средство, определено в член 2 на Директива 70/156/ЕИО и задвижвано с дизелов или бензинов двигател, с изключение на превозните средства от категория М1, с технически допустима максимално натоварена маса по-малко от или равна на 3,5 тона; |
б) |
„дизелов или бензинов двигател“ означава източника на двигателната сила на превозно средство, за който, като отделна техническа единица, може да се издаде типово одобрение в съответствие с член 2 на Директива 70/156/ЕИО; |
в) |
„екологични превозни средства (ЕПС)“ означава превозно средство, задвижвано с двигател, който отговаря на пределните стойности за допустимите емисии, определени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I. |
Член 2
Задължения на държавите-членки
1. За типовете дизелови или бензинови двигатели и типовете превозни средства, задвижвани с дизелови или бензинови двигатели, когато не се спазват изискванията, определени в приложения от I до VIII, и по-специално когато емисиите на газообразни и механични замърсители и непрозрачността на дима от двигателя не отговарят на пределните стойности, определени в ред А на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, държавите-членки:
а) |
отказват да издават типово одобрение на ЕО съгласно член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО; и |
б) |
отказват издаването на национално типово одобрение. |
2. С изключение когато превозните средства и двигателите са предназначени за износ за трети страни или за резервни двигатели за използваните превозни средства, когато изискванията, определени в приложения от I до VIII, не се спазват, и по-специално когато емисиите на газообразни и механични замърсители и димната непрозрачност от двигателя не съответстват на пределните стойности, посочени в ред А на таблиците в раздел 6.2.1 от приложение I, държавите-членки:
а) |
смятат удостоверенията за съответствие, които придружават новите превозни средства или новите двигатели съгласно Директива 70/156/ЕИО, за невалидни по смисъла на член 7, параграф 1 от същата директива; и |
б) |
отказват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства, които се задвижват от дизелови или бензинови двигатели, и продажбата или експлоатацията на нови дизелови или бензинови двигатели. |
3. Без да се накърняват разпоредбите на параграфи 1 и 2, считано от 1 октомври 2003 г. и с изключение на случаите, когато превозните средства и двигателите са предназначени за износ за трети страни или за резервни двигатели на експлоатираните превозни средства, за дадени типове бензинови двигатели и типове превозни средства, задвижвани с бензинов двигател, които не отговарят на изискванията, определени в приложения от I до VIII, държавите-членки:
а) |
смятат удостоверенията за съответствие, които съгласно Директива 70/156/ЕИО придружават новите превозни средства или новите двигатели, невалидни по смисъла на член 7, параграф 1 от същата директива; и |
б) |
забраняват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства и продажбата или експлоатацията на нови двигатели. |
4. Когато са изпълнени изискванията по приложения от I до VIII и по членове 3 и 4, и по-конкретно когато по отношение на емисиите на газообразните и механичните замърсители и димната непрозрачност от двигателя, те отговарят на пределните стойности, определени в ред „Б1“ или ред „Б2“, или на допустимите стойности посочени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 от приложение I по причините, свързани с газообразните и механичните замърсители и димната непрозрачност от двигателя, никоя държава-членка не може:
а) |
да откаже да издаде типово одобрение на ЕО съгласно член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО, или да издава национално типово одобрение за тип превозно средство, задвижвано с дизелов или бензинов двигател; |
б) |
да забрани регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства, които се задвижват от дизелови или бензинови двигатели; |
в) |
да откаже да издаде типово одобрение на ЕО за тип дизелов или бензинов двигател; |
г) |
да забрани продажбата или пускането в експлоатация на нови дизелови или бензинови двигатели. |
5. Считано от 1 октомври 2005 г., за типовете дизелови или бензинови двигатели и типовете превозни средства, задвижвани с дизелови или бензинови двигатели, които не отговарят на изискванията определени в приложения от I до VIII и на членове 3 и 4, и по-специално когато емисиите на газообразни и механични замърсители и непрозрачността на дима от двигателя не отговарят на пределните стойности, определени в ред „Б1“ на таблиците в раздел 6.2.1 от приложение I, държавите-членки:
а) |
отказват да издават типово одобрение на ЕО съгласно член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО; и |
б) |
отказват издаването на национално типово одобрение. |
6. Считано от 1 октомври 2006 г. и освен когато превозните средства и двигателите са предназначени за износ за трети страни или за резервни двигатели на експлоатираните превозни средства, когато изискванията, определенив приложения от I до VIII и в членове 3 и 4 не се спазват, и по-специално когато емисиите на газообразни и механичните замърсители и димната непрозрачност от двигателя не съответстват на пределните стойности, посочени в ред „Б1“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, държавите-членки:
а) |
смятат удостоверенията за съответствие, които съгласно Директива 70/156/ЕИО придружават новите превозни средства или новите двигатели, невалидни по смисъла на член 7, параграф 1 от същата директива; и |
б) |
забраняват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства, които се задвижват от дизелови или бензинови двигатели, и продажбата или експлоатацията на нови дизелови или бензинови двигатели. |
7. Считано от 1 октомври 2008 г., за типовете дизелови или бензинови двигатели и типовете превозни средства, задвижвани с дизелови или бензинови двигатели, които не отговарят на изискванията определени в приложения от I до VIII и на членове 3 и 4, и по-специално когато емисиите на газообразни и механични замърсители и непрозрачността на дима от двигателя не отговарят на пределните стойности, определени в ред „Б2“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, държавите-членки:
а) |
отказват да издават типово одобрение на ЕО съгласно член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО; и |
б) |
отказват издаването на национално типово одобрение. |
8. Считано от 1 октомври 2009 г. и освен когато превозните средства и двигателите са предназначени за износ за трети страни или за резервни двигатели на експлоатираните превозни средства, когато изискванията, определени в приложения от I до VIII и в членове 3 и 4 не се спазват, и по-специално когато емисиите на газообразни и механични замърсители и димната непрозрачност от двигателя не съответстват на пределните стойности, посочени в ред „Б2“ на таблиците в раздел 6.2.1 от приложение I, държавите-членки:
а) |
смятат удостоверенията за съответствие, които съгласно Директива 70/156/ЕИО придружават новите превозни средства или новите двигатели, невалидни по смисъла на член 7, параграф 1 от същата директива; и |
б) |
забраняват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства, които се задвижват от дизелови или бензинови двигатели, и продажбата или експлоатацията на нови дизелови или бензинови двигатели. |
9. Съгласно параграф 4, двигател, който отговаря на изискванията, определени в приложения от I до VIII, и по-специално отговаря на пределните стойности, посочени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, се смята че отговаря на изискванията определени в параграфи 1, 2 и 3.
Съгласно параграф 4 двигател, който отговаря на изискванията, определени в приложения от I до VIII и на членове 3 и 4, и по-специално отговаря на пределните стойности, посочени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, се смята, че отговаря на изискванията определени в параграфи от 1 до 3 и от 5 до 8.
10. За дизеловите или бензинови двигатели, които трябва да отговарят на пределните стойности, посочени в раздел 6.2.1 на приложение I, съгласно системата за типово одобрение се прилага следното:
При всички произволно избрани състояния на натоварване, принадлежащи към определена зона на контрол и с изключение на определени работни условия на двигателя, които не са предмет на такава разпоредба, пробите от емисии, които се събират в кратки срокове, колкото 30 секунди, не надвишават с повече от 100 % пределните стойности в редове „Б2“ и „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I. За зоната на контрол, спрямо която се прилага процентът, който не трябва да се надвишава, се определят изключените работни състояния на двигателя и останалите необходими условия в съответствие с процедурата, определена в член 7, параграф 1.
Член 3
Издръжливост на системите за контрол на емисиите
1. Считано от 1 октомври 2005 г. за новите типови одобрения и от 1 октомври 2006 г. за всички типови одобрения, производителят доказва дали дизеловият или бензинов двигател, типово одобрени съгласно пределните стойности, посочен в ред „Б1“ или ред „Б2“ или ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, отговарят на пределните стойности за срока на експлоатация от:
а) |
100 000 km или 5 години, което събитие настъпи първо, за двигателите, които се монтират на превозни средства от категория N1 и M2; |
б) |
200 000 km или 6 години, което събитие настъпи първо, за двигателите, които се монтират на превозни средства от категория N2, N3 с максимална технически допустима маса не надвишаваща 16 тона и М3 клас I, клас II и клас А, и клас Б с максимална технически допустима маса не надвишаваща 7,5 тона; |
в) |
500 000 km или 7 години, което събитие настъпи първо, за двигателите, които се монтират на превозни средства от категория, N3 с максимална технически допустима маса, надвишаваща 16 тона и М3 клас III и клас Б с максимална технически допустима маса, надвишаваща 7,5 тона; |
Считано от 1 октомври 2005 г. за новите типове и от 1 октомври 2006 г., за всички типове, типовите одобрения, издавани за превозните средства ще изискват също така потвърждение за правилната работа на устройствата за контролиране на емисиите през нормалния срок на експлоатация на превозното средство при нормални условия на експлоатация (съответствие на експлоатираните превозни средства, които са правилно поддържани и експлоатирани).
2. Мерките за прилагане на параграф 1 се приемат най-късно до 28 декември 2005 г.
Член 4
Бордови диагностични системи
1. Считано от 1 октомври 2005 г. за новите типови одобрения на превозни средства и от 1 октомври 2006 г. за всички типови одобрения, дизелов двигател, типово одобрен за пределните стойности посочени в ред „Б1“ или ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, или превозно средство, задвижвано с такъв двигател, се оборудват с бордова диагностична система (БДС), която сигнализира водача за наличието на повреда, ако пределната стойност на БДС, определена в ред „Б1“ или в ред „В“ на таблицата в параграф 3 се надвишава.
При системите за последващо третиране на отработилите газове, БДС може да следи за съществени функционални повреди във всяко от следните:
а) |
катализатора, когато е монтиран такъв, като отделен уред, независимо дали е част от система deNO x или дизелов филтър за механични частици; |
б) |
системата deNO x , когато има такава; |
в) |
дизеловия филтър за механични частици, когато има такъв; |
г) |
комбинирана система deNO x - дизелов филтър за частици. |
2. Считано от 1 октомври 2008 г. за новите типови одобрения и от 1 октомври 2009 г. за всички типови одобрения, дизелов или бензинов двигател, типово одобрен за пределните стойности посочени в ред „Б2“ или ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I, или превозно средство, задвижвано с такъв двигател, се оборудват с БДС, която сигнализира водача за наличието на повреда, ако пределната стойност на БДС, определена в ред „Б2“ или ред „В“ на таблицата в параграф 3 се надвишава.
БДС също така включва интерфейс между електронното контролно устройство на двигателя (ЕКУД) и всички други електрически или електронни системи на двигателя или превозното средство, които осигуряват данни за, или получават данни от ЕКУД и които засягат правилното функциониране на системата за контролиране на емисиите, като интерфейса между ЕКУД и дадено предавателно електронно контролно устройство.
3. Пределните стойности на БДС са, както следва:
Ред |
Дизелови двигатели | |
маса на азотните оксиди (NO x ) g/kWh |
маса на механичните частици (РТ) g/kWh | |
Б1 (2005) |
7,0 |
0,1 |
Б2 (2008) |
7,0 |
0,1 |
В (EEV) |
7,0 |
0,1 |
4. За извършване на изпитвания, диагностика, обслужване и ремонт трябва да се предоставя цялостен и унифициран достъп до информацията от БДС, съгласно съответните разпоредби на Директива 70/220/ЕИО и разпоредбите, които се отнасят до резервните компоненти, които гарантират съвместимостта с БДС.
5. Мерките за прилагане на параграфи 1, 2 и 3 се приемат най-късно до 28 декември 2005 г.
Член 5
Системи за контрол на емисиите при използването на краткотрайно действащи реактиви
При определяне мерките, необходими за прилагане на член 4, съгласно член 7, параграф 1, Комисията, при необходимост, включва технически мерки, за да минимизира риска от системите за контрол на емисиите, които използват краткотрайно действащи реактиви, които се използват неподходящо. В допълнение, и когато се налага, се предприемат мерки, за да се гарантират емисиите от амоняк в резултат от краткотрайно действащите реактиви, да се минимизират.
Член 6
Данъчни стимули
1. Държавите-членки могат да предвиждат данъчни стимули единствено по отношение на превозните средства, които отговарят на изискванията на настоящата директива. Тези стимули трябва да отговарят на изискванията на Договора, както и на параграф 2 или на параграф 3 от настоящия член.
2. Стимулите се прилагат по отношение на всички нови превозни средства, предлагани за продажба на пазара на държавата-членка, които предварително отговарят на пределните стойности, определени в ред „Б1“ или „Б2“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I.
Те се прекратяват от момента на задължителното прилагане на пределните стойности по ред „Б1“, съгласно член 2, параграф 6, или от задължителното прилагане на пределните стойности по ред „Б2“, съгласно член 2, параграф 8.
3. Стимулите се прилагат за всички нови превозни средства, предлагани за продажба на пазара на държавата-членка, които отговарят на допустимите пределни стойности, определени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I.
4. За всеки тип превозно средство, в допълнение на условията, посочени в параграф 1, стимулите не надвишават допълнителните разходи за техническите решения, въведени да осигурят съответствие с пределните стойности, определени в ред „Б1“ или ред „Б2“ или с допустимите пределни стойности, определени в ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1 на приложение I и за инсталирането им на превозното средство.
5. Държавите-членки уведомяват Комисията, достатъчно време преди прилагането на плановете за въвеждане или изменение на данъчните стимули, определени в настоящия член, за да може тя да представи своите становища.
Член 7
Мерки за прилагане и за изменения и допълнения
1. Мерките, необходими за прилагане на член 2, параграф 10, членове 3 и 4 от настоящата директива, се приемат от Комисията с помощта на комитета, създаден по силата на член 13, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО, съгласно процедурата, посочена в член 13, параграф 3 от същата директива.
2. Измененията и допълненията към настоящата директива, необходими за адаптиране към научния и технически прогрес, се приемат от Комисията с помощта на Комитета, създаден по силата на член 13, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО, съгласно процедурата, посочена в член 13, параграф 3 от същата директива.
Член 8
Прегледи и отчети
1. Комисията преглежда необходимостта от въвеждането на нови ограничения на емисиите за превозните средства и двигателите с голямо натоварване по отношение на замърсителите, които все още остават неуредени. Прегледът се основава на по-широко въвеждане на пазара на нови алтернативни горива и на въвеждането на нови системи за контрол на отработилите емисии, които използват добавки, за да отговарят на бъдещите стандарти, определени в настоящата директива. При необходимост, Комисията представя предложение пред Европейския парламент и пред Съвета.
2. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета законодателни предложения за бъдещите ограничения на No x и за механичните емисии от превозни средства с голямо натоварване.
При необходимост, тя проучва нуждата за определяне на допълнителни ограничения за нивата и размера на механичните замърсители и след това ги включва в предложенията си.
3. Комисията представя пред Европейския парламент и пред Съвета отчет за постигнатото в преговорите за Хармонизиране на глобалния митнически цикъл (ХГМЦ).
4. Комисията представя пред Европейския парламент и пред Съвета отчет за изискванията за работата на бордовата измервателна система (БИС). Въз основа на този отчет, Комисията, когато е необходимо, представя предложение за мерките, които съдържат техническите спецификации и съответните приложения, за осигуряване типовото одобрение на БДС, които осигуряват най-малко еднакви нива на контрол на БДС, и които да са приложими към тях.
Член 9
Въвеждане
1. Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 9 ноември 2006 г. необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива. Когато се забави приемането на мерките за прилагане, посочени в член 7, след 28 декември 2005 г., държавите-членки се съобразяват с изпълнението на това задължение до датата на въвеждане, определена в директивата, която съдържа тези мерки за въвеждане. Те незабавно информират Комисията за текстовете на тези разпоредби, както и таблица на съответствието между разпоредбите и настоящата директива.
Те предоставят тези разпоредби от 9 ноември 2006 г. или, когато приемането на мерките за прилагане, посочени в член 7, се забави след 28 декември 2005 г., от датата на въвеждане, посочена в директивата, съдържаща тези мерки за прилагане.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Те също съдържат декларация, че позоваванията на действащите законови, подзаконови и административни разпоредби към директивите, отменени с настоящата директива, се тълкуват, като позовавания на настоящата директива. Условията и редът на позоваване и как декларацията се формулира, се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за текста на основните разпоредби от вътрешното законодателство, което те приемат в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 10
Отмяна
Считано от 9 ноември 2006 г. директивите, изброени в приложение IХ, част А, се отменят без да се отменят задълженията на държавите-членки относно времевите ограничения за въвеждане във вътрешното законодателство и прилагането на директивите определени в приложение IХ, част Б.
Позоваванията на отменените директиви се разглеждат, като позовавания на настоящата директива и се тълкуват според таблицата на съответствието в приложение Х.
Член 11
Влизане в сила
Настоящата директива влиза сила на двадесетия 20-я ден след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 28 септември 2005 година.
За Европейския парламент
Председател
J. BORRELL FONTELLES
За Съвета
Председател
D. ALEXANDER
(1) ОВ С 108, 30.4.2004 г., стр. 32.
(2) Становище на Европейския парламент от 9 март 2004 г. (ОВ С 102 Е, 28.4.2004 г., стр. 272) и Решение на Съвета от 19 септември 2005 г.
(3) ОВ L 36, 9.2.1988 г., стр. 33. Директива, последно изменена с Акта за присъединяване от 2003 г.
(4) ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2005/49/ЕО на Комисията (ОВ L 194, 26.7.2005 г., стр. 12).
(5) ОВ L 295, 25.10.1991 г., стр. 1.
(6) ОВ L 44, 16.2.2000 г., стр. 1.
(7) ОВ L 107, 18.4.2001 г., стр. 10.
(8) ОВ L 76, 6.4.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2003/76/ЕО на Комисията (ОВ L 206, 15.8.2003 г., стр. 29).
(9) ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.
ПРИЛОЖЕНИЕ I
ОБХВАТ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И СЪКРАЩЕНИЯ, ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ЕО, СПЕЦИФИКАЦИИ И ИЗПИТВАНИЯ И СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
1. ОБХВАТ
Настоящата директива се отнася до газообразните и механичните замърсители от всички моторни превозни средства с дизелови двигатели и до газообразните замърсители от всички моторни превозни средства, оборудвани с бензинови двигатели, захранвани с природен газ или втечнен нефтен газ (LPG) и до двигателите с дизелово и бензиново запалване, определени в член 1, с изключение на тези превозни средства от категория N1, N2 и M2, за които е издадено типово одобрение, съгласно Директива 70/220/ЕИО на Съвета от 20 март 1970 г. отнасящо се до сближаване законодателствата на държавите-членки, по отношение на мерките, които предстоят да се предприемат срещу замърсителите на въздуха от емисиите на моторните превозни средства (1).
2. ОПРЕДЕЛЕНИЯ И СЪКРАЩЕНИЯ
За целите на настоящата директива:
2.1. „изпитателен цикъл“ означава поредица от изпитвателни точки, всяка от която има определена скорост и момент на въртене, които се следват от двигателя при устойчиво състояние (ESC) или от преходни работни условия (изпитания ETC, ELR);
2.2. „одобрение на двигател (семейство двигатели)“ означава одобряването на тип двигател (семейство двигатели) по отношение на нивото на емисиите на газообразни и механични замърсители;
2.3. „дизелов двигател“ означава двигател, който работи на принципа на компресорното запалване;
2.4. „бензинов двигател“ означава двигател, който се зарежда с природен газ (NG) или с втечнен нефтен газ (LPG);
2.5. „тип двигател“ означава категория двигатели, които не се различават по такива съществени признаци, като спецификациите на двигателя, определени в приложение II към настоящата директива;
2.6. „семейство двигатели“ означава групираните от производителя двигатели, които по своя проект, определен в приложение II, допълнение 2 към настоящата директива, притежават сходни характеристики за отработилите емисии; всички членове на семейството трябва да отговарят на приложимите пределни стойности за емисиите;
2.7. „изходен двигател“ означава двигател, подбран измежду семейство двигатели по начин, при който емисионните му характеристики са представителни за това семейство двигатели;
2.8. „газообразни замърсители“ означава въглероден окис, въглеводороди (с предполагаемо съотношение от CH1,85 за дизелови двигатели, CH2,525 за LPG и CH2,93 за NG (NMHC) и производната молекула CH3O0,5 (за дизелови двигатели, зареждани с етил), метан (с предполагаемо съотношение от CH4 за NG) и азотните оксиди, като последният назован се изразява, като равностойност на азотен двуокис (NO2);
2.9. „механични замърсители“ означава всеки материал, който се събира върху определен филтриращ материал след разреждане на отработилите газове с чист филтриран въздух, така че температурата да не надвишава 325 К (52 °С);
2.10. „дим“ означава свободни частици в потока на отработилите газове на дизеловия двигател, които поглъщат, отразяват или пречупват светлината;
2.11. „ефективна мощност“ означава мощността в kW на ЕО, достигана на стенда за изпитване на края на коляновия вал, или на негов еквивалент, измерена в съответствие с метода на ЕО за измерване на мощност, както е определено в Директива 80/1269/ЕИО на Съвета от 16 декември 1980 г. за сближаване законодателствата на държавите-членки относно мощността на двигателите на моторните превозни средства (2);
2.12. „заявена максимална мощност (Pmax)“ означава максималната мощността в kW на ЕО (ефективна мощност), както е заявена от производителя в заявлението му за типово одобрение;
2.13. „процентно натоварване“ означава част от максимално наличния момент на въртене при зададени честоти на въртене на коляновия вал;
2.14. „изпитване ESC“ означава изпитвателен цикъл, който се състои от 13 режима на устойчиво състояние, които се прилагат в съответствие с раздел 6.2 от настоящото приложение;
2.15. „изпитване ELR“ означава изпитвателен цикъл, който се състои от поредица от стъпки на натоварване при постоянна честота на въртене на коляновия вал, които се прилагат в съответствие с раздел 6.2 от настоящото приложение;
2.16. „изпитване ETC“ означава изпитвателен цикъл, който се състои от 1 800 преходни секунда по секунда режима, които се прилагат в съответствие с раздел 6.2 от настоящото приложение;
2.17. „обхват на работната честота на въртене на коляновия вал“ означава диапазона на честотата на въртене на коляновия вал на двигателя, най-често използван при експлоатацията на двигателя при полеви условия, който лежи между най-ниските и най-високите честоти, определени в приложение III от настоящата директива.
2.18. „ниска честота на въртене на коляновия вал (n lo )“ означава най-ниската честота на въртене на коляновия вал, при която се постига 50 % от заявената максимална мощност;
2.19. „висока честота на въртене на коляновия вал (n hi )“ означава най-високата честота на въртене на коляновия вал, при която се постига 70 % от заявената максимална мощност;
2.20. „скорости A, B и C на въртене на коляновия вал“ означава изпитвателната честота на въртене на коляновия вал в обхвата на работните честоти на въртене на коляновия вал, която се използва за провеждане на изпитване ELR и изпитване ETC, определени в приложение III, допълнение 1 към настоящата директива;
2.21. „зона на контрол“ означава зоната между честотите „А“ и „В“ на двигателя и между 25 % и 100 % от натоварването;
2.22. „нормативно определена скорост (n ref )“ означава 100 % от стойността на честотите, използвани за създаване на произволни относителните стойности на скоростта на изпитването ETC, определени в приложение III, допълнение 1 към настоящата директива;
2.23. „димомер“ означава инструмент, предназначен да измерва непрозрачността на димни частици посредством принципа на екстинкцията;
2.24. „гама на NG“ означава една от гамите на H или L, според определението в европейския стандарт EN 437, датиран от ноември 1993 г.;
2.25. „самоадаптиране е“ означава всяко двигателно устройство, което позволява да се запазва константно съотношението въздух/гориво;
2.26. „преградуиране“ означава фина настройка на NG двигателя, за да се осигури същата работа (мощност, разход на гориво) с друг асортимент природен газ;
2.27. „индексът Воб (долно Wl; или горно Wu)“ означава отношението на съответстващата стойност на калоричност на дадена газ за единица обем и квадратния корен на относителната му плътност при еднакви нормативно определени условия:
2.28. „фактор на изместване λ (S λ )“ означава израз, който описва необходимата гъвкавост на системата за управление на двигателя по отношение промяна в коефициента на излишния въздух λ, ако двигателят се захранва с бензинов състав, различен от чист метан (виж приложение VII за изчисляване на Sλ);
„устройство за управление“ означава устройство, което измерва, разпознава или реагира експлоатационните променливи (например скоростта на превозното средство, честотата на въртене на коляновия вал, трансмисионната предавка, температурата, разреждането в колектора или всеки друг параметър) с цел активиране, модулиране, забавяне или дезактивиране на функционирането на всеки компонент на системата за контрол на емисиите, който намалява ефективността на системата за контрол на емисиите при условията, които основателно могат да се очаква да се появят при нормалната работа и експлоатация на превозното средство, освен когато употребата на такова устройство е фактически включено в приложимите изпитвателни процедури за сертифициране на емисиите.
Фигура 1
Специфични дефиниции на изпитвателните цикли
2.30. „спомагателно устройство за управление“ означава система, функция или стратегия за управление, инсталирани на двигател или превозно средство, използвани за предпазване на двигателя и/или неговото спомагателно оборудване от експлоатационните условия, които могат да причинят повреди или дефекти, или които се използват за да улеснят запалването на двигателя. Спомагателното устройство за управление може също така да бъде и стратегия или мярка, която задоволително доказва, че не представлява устройство за управление;
2.31. „ирационална стратегия за контрол на емисиите“ означава всяка стратегия или мярка, която когато превозното средство се ползва при обичайните условия на експлоатация, намалява действието на системата за контрол на емисиите до ниво под очакваното на приложимите процедури за изпитване на емисиите.
2.32. Символи и съкращения
2.32.1. Символи на параметрите на изпитванията
Означение |
Измервателна единица |
Определение |
AP |
m2 |
Площ на напречното сечение на изокинетичната сонда за взимане на проби |
AT |
m2 |
Площ на напречното сечение на изпускателната тръба |
CEE |
— |
Ефективност на етана |
CEM |
— |
Ефективност на метана |
C1 |
— |
Въглеводороден еквивалент на водород 1 |
conc |
ppm/vol. % |
Индекс, обозначаващ концентрация |
D0 |
m3/s |
Прекъсване на калибрираща функция на обемната помпа PDP |
DF |
— |
Фактор на разреждането |
D |
— |
Константа на функцията на Бесел |
E |
— |
Константа на функцията на Бесел |
EZ |
g/kWh |
Въведени емисии на NOx при контролната точка |
fa |
— |
Атмосферен фактор на лабораторията |
fc |
s–1 |
Гранична честота на филтъра на Бесел |
FFH |
— |
Специфичен фактор на горивото за пресмятане на концентрациите във влажните газове на базата на концентрациите в сухите газове |
FS |
— |
Стехиометричен фактор |
GAIRW |
kg/h |
Масов дебит на влажния постъпващ въздух |
GAIRD |
kg/h |
Масов дебит на сухия постъпващ въздух |
GDILW |
kg/h |
Масов дебит на влажния въздух за разреждане |
GEDFW |
kg/h |
Еквивалентен масов дебит на разредените влажни отработили газове |
GEXHW |
kg/h |
Масов дебит на влажните отработeни газове |
GFUEL |
kg/h |
Масов дебит на горивото |
GTOTW |
kg/h |
Масов дебит на разредените влажни отработили газове |
H |
MJ/m3 |
Калоричност |
HREF |
g/kg |
Стандартна стойност нa абсолютната влажност (10,71 gr/kg) |
Ha |
g/kg |
Абсолютна влажност нa постъпващия въздух |
Hd |
g/kg |
Абсолютна влажност нa въздуха за разреждане |
HTCRAT |
mol/mol |
Отношение водород/ въглерод |
i |
— |
Индекс, посочващ определена степен от изпитвателния цикъл |
K |
— |
Константа на Бесел |
k |
m–1 |
Фактор за поглъщане на светлина |
KH,D |
— |
Фактор за коригиране нa влажността за NOx, при дизеловите двигатели |
KH,G |
— |
Фактор за коригиране нa влажността за NOx, при бензиновите двигатели |
KV |
|
Калибрираща функция CFV |
KW,a |
— |
Фактор за коригиране нa постьпващия въздух от сухо във влажно състояние |
KW,d |
— |
Фактор за коригиране нa въздуха за разреждане от сухо във влажно състояние |
KW,e |
— |
Фактор за коригиране нa разредените отработили газове от сухо във влажно състояние |
KW,r |
— |
Фактор за коригиране нa неразредените отработили газове от сухо във влажно сьстояние |
L |
% |
Стойност нa въртящия момент, изразена в проценти спрямо максималния въртящ момент при дадена честота нa въртене нa изпитвания двигател |
La |
m |
Ефективна дължина на оптическия път |
M |
|
Спадаща крива на калибриращата функция на обемната помпа PDP |
mass |
g/h or g |
Индекс, посочващ масовия дебит нa емисиите |
MDIL |
kg |
Маса на пробата на въздуха за разреждане, преминал през филтрите за взимане на проби на механични частици |
Md |
mg |
Маса нa пробата нa частиците в отделения за разреждане въздух |
Mf |
mg |
Маса нa пробата нa отделените частици |
Mf,p |
mg |
Маса нa пробата нa отделените частици върху основния филтър |
Mf,b |
mg |
Маса нa пробата нa отделените частици върху спомагателния филтър |
MSAM |
|
Маса нa пробата нa разредените отработили газове, преминали през филтрите за частици |
MSEC |
kg |
Маса на вторичния въздух за разреждане |
MTOTW |
kg |
Обща влажна маса на CVS за целия цикъл |
MTOTW,i |
kg |
Инстинктивна влажна маса на CVS |
N |
% |
Непрозрачност |
NP |
— |
Общ брой обороти на обемната помпа PDP за целия цикъл |
NP,i |
— |
Брой обороти на обемната помпа PDP за времеви интервал |
n |
min–1 |
Честота на въртене на коляновия вал |
np |
s–1 |
Скорост на обемната помпа PDP |
nhi |
min–1 |
Висока честота на въртене на коляновия вал |
nlo |
min–1 |
Ниска честота на въртене на коляновия вал |
nref |
min–1 |
Стандартна честота на въртене на коляновия вал за провеждане на ЕТС изпитване |
pa |
kPa |
Налягане на наситените пари в постъпващия в двигателя въздух |
pA |
kPa |
Абсолютно атмосферно налягане |
pB |
kPa |
Пълно атмосферно налягане |
pd |
kPa |
Налягане на наситените пари във въздуха за разреждане |
ps |
kPa |
Атмосферно налягане на сухия въздух |
p1 |
kPa |
Разреждане при входа на помпата |
P(a) |
kW |
Консумирана мощност от спомагателните устройства за провеждане на изпитването |
P(b) |
kW |
Консумирана мощност от спомагателните устройства, които се премахват за провеждане на изпитването |
P(n) |
kW |
Ефективна некоригирана мощност |
P(m) |
kW |
Мощност, измерена на изпитвателния стенд |
Ω |
— |
Константа на Бесел |
Qs |
m3/s |
Обемен дебит на CVS |
q |
— |
Отношение на разреждане |
r |
— |
Отношение нa площите нa напречните сечения нa изокинетичната сонда и изпускателната тръба |
Ra |
% |
Относителна влажност нa постъпващия въздух |
Rd |
% |
Относителна влажност нa въздуха за разреждане |
Rf |
— |
Коефициент нa предавателната характеристика нa датчика за йонизацията нa пламъка |
ρ |
kg/m3 |
Плътност |
S |
kW |
Регулиране на динамометъра |
Si |
m–1 |
Инстинктивна стойност на дима |
S λ |
|
Фактор за изместване λ |
T |
K |
Абсолютна температура |
Ta |
K |
Абсолютна температура на постъпващия въздух |
t |
s |
Времетраене на измерването |
te |
s |
Времетраене на електрическата предавателна характеристика |
tF |
s |
Предавателна характеристика на филтъра за функцията на Бесел |
tp |
s |
Физическо времетраене на предаването |
Δt |
s |
Времеви интервал между предаванията на последователни данни за дим (= 1/норма на взимане на проби) |
Δti |
s |
Времеви интервал за инстинктивния поток на CFV |
τ |
% |
Пропускливост на дим |
V0 |
m3/rev |
Обемен дебит на обемната помпа PDP при действителни условия |
W |
— |
Индекс на Воб |
Wact |
kWh |
Действителен цикъл на работа на ЕТС |
Wref |
kWh |
Стандартен цикъл на работа на ЕТС |
WF |
— |
Тегловен коефициент |
WFE |
— |
Ефективен тегловен коефициент |
X0 |
m3/rev |
Калибрираща функция на обемния дебит на обемната помпа PDP |
Yi |
m–1 |
1 s стойност на дима, осреднена по Бесел |
2.32.2. Символи на химическия състав
CH4 |
Метан |
C2H4 |
Етан |
C2H5OH |
Етанол |
C3H8 |
Пропан |
CO |
Въглероден окис |
DOP |
Диоктилфталат |
CO2 |
Въглероден двуокис |
HC |
Въглеводороди |
NMHC |
Ненаситени въглеводороди |
NOx |
Оксиди на азота |
NO |
Азотен окис |
NO2 |
Азотен двуокис |
PT |
Частици |
2.32.3. Съкращения
CFV |
Тръба нa Вентури |
CLD |
Химилуминесцентен датчик |
ELR |
Европейски стандарт за изпитване за чувствителност към натоварването |
ESC |
Европейски стандарт за цикъл на устойчива основа |
ETC |
Европейски стандарт за преходен цикъл |
FID |
Датчик за йонизацията на пламъка |
GC |
Газов хроматограф |
HCLD |
Подгряван химилуминесцентен датчик |
HFID |
Подгряван датчик за йонизацията на пламъка |
LPG |
Втечнен нефтен газ |
NDIR |
Недисперсен инфрачервен анализатор |
NG |
Природен газ |
NMC |
Сепаратор на метан |
3. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ
3.1. Заявление за типово одобрение на ЕО за тип двигател или семейство двигатели като отделна техническа единица
3.1.1. Заявлението за одобрение на тип двигател или семейство двигатели по отношение на нивото на емисиите на газообразни и механични замърсители, за дизеловите двигатели, и по отношение на нивото на емисиите на газообразни замърсители, за бензиновите двигатели, се подава от производителя на двигателя или от надлежно упълномощен представител.
3.1.2. То се придружава от долуспоменатите документи в три екземпляра и от следните данни:
3.1.2.1. Описание на типа двигател или семейство двигатели, когато е възможно, което съдържа данните посочени в приложение II към настоящата директива, които отговарят на изискванията на членове 3 и 4 от Директива 70/156/ЕИО от 6 февруари 1970 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки относно типовото одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета (3).
3.1.3. Двигател, който съответства на характеристиките за „тип двигател“, описани в приложение II, се представя на техническата служба, отговорна за извършване на изпитванията за одобрение, определени в раздел 6.
3.2. Заявление за типово одобрение на ЕО за тип превозно средство по отношение на неговия двигател
3.2.1. Заявлението за одобрение на превозно средство по отношение на емисиите на газообразни и механични замърсители от неговия дизелов двигател или семейство двигатели, и по отношение на нивото на емисиите на газообразни замърсители от неговия бензинов двигател или семейство двигатели, се подава от производителя на превозното средство или от надлежно упълномощен представител.
3.2.2. То се придружава от долуспоменатите документи в три екземпляра и от следните данни:
3.2.2.1. Описание на типа превозно средство, на частите на превозното средство, свързани с двигателя и типа двигател или семейство двигатели, когато е възможно, което съдържа данните посочени в приложение II, заедно с документацията, необходима за прилагане на член 3 от Директива 70/156/ЕИО.
3.3. Заявление за типово одобрение на ЕО за тип превозно средство с одобрен двигател
3.3.1. Заявлението за одобрение на превозно средство по отношение на емисиите на газообразни и механични замърсители от неговия одобрен дизелов двигател или семейство двигатели, и по отношение на нивото на емисиите на газообразни замърсители от неговия бензинов двигател или семейство двигатели, се подава от производителя на превозното средство или от надлежно упълномощен представител.
3.3.2. То се придружава от долуспоменатите документи в три екземпляра и от следните данни:
3.3.2.1. Описание на типа превозно средство и на частите на превозното средство, свързани с двигателя, което съдържа данните посочени в приложение II, когато е възможно, и екземпляр на сертификата за типово одобрение на ЕО (приложение VI) за двигателя или семейството двигатели, ако има такъв, като отделна техническа единица, която е монтирана на типа превозно средство, заедно с документацията, необходима за прилагане на член 3 от Директива 70/156/ЕИО.
4. ИЗДАВАНЕ НА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ЕО
4.1. Издаване на типово одобрение на ЕО за универсално гориво
Типово одобрение на ЕО за универсално гориво се издава при следните условия.
4.1.1. При дизелово гориво, изходният двигател отговаря на изискванията на настоящата директива за еталонното гориво, определени в приложение IV.
4.1.2. При природен газ, изходният двигател трябва да докаже способността си да се адаптира към всяка горивна смес, която може да се срещне на пазара. При природен газ, обикновено съществуват два типа горива, високо калорично гориво (Н-gas) и ниско калорично гориво (L-gas), но със значителна амплитуда във всяка от гамите; те значително се различават по своето калорично съдържание, изразено с индекса на Воб и с техния фактор на изместване λ (Sλ). Формулите за изчисляване и индекса Воб и Sλ са представени в раздели 2.27 и 2.28. Природните газове с фактор на изместване λ между 0,89 и 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08) се приемат, че принадлежат към H-гамата, докато природните газове с фактор на изместване λ (Sλ) между 1,08 и 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19) се приемат, че принадлежат към L-гамата. Сместа на еталонните горива отразява пределните вариации на Sλ.
Изходният двигател отговаря на изискванията на настоящата директива за еталонните горива G R (гориво 1) и G25 (гориво 2), както е определено в приложение IV, без никакво регулиране за зареждането с гориво между двете изпитвания. След смяна на горивото, обаче, се допуска един подготвителен пробег чрез един ЕТС цикъл, без снемане на замерванията. Изходният двигател се разработва преди изпитването, като се използва процедурата, определена в параграф 3 на допълнение 2 към приложение III.
4.1.2.1. Производителят може да поиска двигателят да се изпитва с трето гориво (гориво 3), когато факторът на изместване λ (Sλ) е между 0.89 (т.е. по-ниската гама G R ) и 1.19 (т.е. горната гама на G25), ако например гориво 3 се пусне на пазара. Резултатите от това изпитване могат да послужат за основа за оценяване на съответствието на производството.
4.1.3. При двигател, зареждан с природен газ, който може сам да се регулира спрямо гамата на Н-gas, от една страна, и гамата на L-gas, от друга, и който преминава от гамата на Н-gas към гамата на L-gas посредством включването на превключвател, изходният двигател се изпитва със съответното еталонно гориво, както е посочено в Приложение IV за всяка гама, при всяко положение на превключвателя. Горивата са G R (гориво 1) и G23 (гориво 3), за Н-гамата от газове и G25 (гориво 2) и G23 (гориво 3) за L-гамата от газове. Изходният двигател отговаря на изискванията на настоящата директива за двете положения на превключвателя без никаква пренастройка за зареждането с гориво между двете изпитвания при всяко положение на превключвателя. След смяната на горивото, обаче, се допуска един подготвителен пробег чрез един ЕТС цикъл без снемане на замерванията. Изходният двигател се разработва преди изпитването, като се използва процедурата, определена в параграф 3 на допълнение 2 към приложение III.
4.1.3.1. Производителят може да поиска двигателят да се изпитва с трето гориво G23 (гориво 3), когато факторът на изместване λ (Sλ) е между 0,89 (т.е. по-ниската гама G R ) и 1,19 (т.е. горната гама на G25), например когато гориво 3 се пусне на пазара. Резултатите от това изпитване могат да послужат за основа за оценяване на съответствието на производство.
4.1.4. При двигатели, задвижвани с природен газ, за всеки замърсител коефициентът на резултатите от изследваните емисии „r“ се определя, както следва:
или
и
4.1.5. При LPG, изходният двигател трябва да докаже способността си да се адаптира към всяка горивна смес, която може да се срещне на пазара. При LPG съществуват вариации в сместа С3/С4. Тези вариации са отразени в еталонните горива. Изходният двигател трябва да отговаря на изискванията към емисиите на еталонните горива „А“ и „Б“, както е посочено в приложение IV, без никаква пренастройка за зареждането с гориво между двете изпитвания. След смяната на горивото, обаче, се допуска един подготвителен пробег чрез един ЕТС цикъл без снемане на замерванията. Изходният двигател се разработва преди изпитването, като се използва процедурата, определена в параграф 3 на допълнение 2 към приложение III.
4.1.5.1. Коефициентът на резултатите от изследваните емисии „r“ се определя, както следва:
4.2. Издаване на типово одобрение на ЕО с ограничено действие в гамата на на горивото
Ограничено типово одобрение на ЕО в гамата на горивото се издава при следните условия:
4.2.1. Одобрение за отработилите емисии от двигател, който работи с природен газ и предназначен за работа или в Н-gas гамата или в L-gas гамата.
Изходният двигател се изпитва за съответното еталонно гориво, както е посочено в приложение IV за съответната гама. Горивата са G R (гориво 1) и G23 (гориво 3), за Н-гамата от газове и G25 (гориво 2) и G23 (гориво 3) за L-гамата от газове. Изходният двигател отговаря на изискванията на настоящата директива без никаква пренастройка за зареждането с гориво между двете изпитвания. След смяната на горивото, обаче, се един подготвителен пробег ТС цикъл без снемане на замерванията. Изходният двигател се разработва преди изпитването, като се използва процедурата, определена в параграф 3 на допълнение 2 към приложение III.
4.2.1.1. Производителят може да поиска двигателят да се изпитва с трето гориво, вместо с G23 (гориво 3), когато факторът на изместване λ (Sλ) е между 0,89 (т.е. по-ниската гама на G23) и 1,19 (т.е. горната гама на G25), например когато гориво 3 се пусне на пазара. Резултатите от това изпитване могат да послужат за основа за оценяване на съответствието на производството.
4.2.1.2. Коефициентът на резултатите от изследваните емисии „r“ се определя, както следва:
или
и
4.2.1.3. При доставяне при клиента, двигателят трябва да носи етикет (виж параграф 5.1.5), който показва за коя гама на газ е одобрен двигателя.
4.2.2. Одобрение за отработилите емисии от двигателят, който работи с LPG и е предназначен за работа с една определена горивна смес
4.2.2.1. Изходният двигател отговаря на изискванията за емисиите на еталонните горива G R и G25, на природен газ, или на еталонните горива „А“ и „Б“ за LPG, както са определени в приложение IV. Между изпитванията се допуска фина настройка на горивната система. Такава фина настройка се състои от преградуиране на базата данни за зареждане с гориво, без да се извършват никакви промени в основната стратегия за контрол или в основната структура на базата данни. При необходимост се допуска подмяната на части, които имат пряко отношение към количеството горивен дебит (като дюзата за впръскване на гориво).
4.2.2.2. Производителят може да поиска двигателят да се изпитва с еталонните горива G25 и G23, в който случай типовото одобрение е единствено валидно съответно за газ от Н-гамата или L-гамата.
4.2.2.3. При доставяне на клиента, двигателят трябва да носи етикет (виж параграф 5.1.5), който показва за коя газова смес е калибриран двигателя.
4.3. Издаване на одобрение за отработилите емисии на член от семейството
4.3.1. С изключение на случая, описан в параграф 4.3.2, действието на одобряване на изходен двигател се разширява, за да включва всички членове на семейството, без допълнително изпитване за състава на горивото в рамките на гамата, за която изходния двигател е одобрен (в случай на двигателите, описани в параграф 4.2.2) или за същата гама на горивата (в случай на двигателите, описани в параграф 4.1 или 4.2), за които изходния двигател е одобрен.
4.3.2. Двигател за вторично изпитване
При подадено заявление за типово одобрение на двигател, или на превозно средство, по отношение на неговия двигател, този двигателят, който принадлежи към семейство двигатели, когато техническата служба определи, че по отношение на избрания изходен двигател, представеното заявление не представлява изцяло семейството двигател, определено в приложение I, допълнение 1, техническата служба също така може да избере да изпитва алтернативен и, при необходимост, допълнителен еталонен изпитвателен двигател.
4.4. Сертификат за типово одобрение
Сертификатът, който съответства на образеца, посочен в приложение VI, се издава в доказателство на одобрението, посочено в раздели 3.1, 3.2 и 3.3.
5. ОБОЗНАЧЕНИЯ ПО ДВИГАТЕЛЯ
5.1. Двигателят, който е одобрен като техническа единица, трябва да носи следните обозначения:
5.1.1. търговската марка или търговското име на производителя на двигателя;
5.1.2. търговското описание на производителя;
5.1.3. номерът на типовото одобрение на ЕО, предхождан от отличителната/ите буква/и или цифра/и на държавата, която издава типовото одобрение на ЕО (4);
5.1.4. при двигатели, захранвани с природен газ, трябва да се постави една от следните маркировки, след номера за типово одобрение на ЕО:
— |
Н, когато двигателят е одобрен и калибриран за газ в Н-гамата; |
— |
L, когато двигателят е одобрен и калибриран за газ в L-гамата; |
— |
HL, когато двигателят е одобрен и калибриран, като за газ в Н-гамата, така и в L-гамата; |
— |
Н t , когато двигателят е одобрен и калибриран за специфична газова смес в Н-гамата на газта и може да се трансформира в друг специфичен газ в Н-гамата на газовете, посредством фината настройка на двигателя при зареждане с гориво; |
— |
L t , когато двигателят е одобрен и калибриран за специфична газова смес в L-гамата на газта и може да се трансформира в друг специфичен газ в L-гамата на газовете, след фина настройка на двигателя при зареждане с гориво; |
— |
HL, когато двигателят е одобрен и калибриран за специфична газова смес или в Н-гамата или L-гамата на газта и може да се трансформира в друг специфичен газ или в Н-гамата или L-гамата на газта, след фина настройка на двигателя при зареждане с гориво; |
5.1.5. Етикетиране
Следните етикети се използват при двигателите, които се зареждат с NG и LPG гориво с типово одобрение с ограничено действие за гамата на горивото:
5.1.5.1. Съдържание
Трябва да се предостави следната информация:
При параграф 4.2.1.3 етикетът указва:
„ЕДИНСТВЕНО ЗА ПОЛЗВАНЕ С ПРИРОДЕН ГАЗ „Н“-ГАМА“. Според случая „Н“ се замествас „L“.
При параграф 4.2.2.3 етикетът указва:
„ЕДИНСТВЕНО ЗА ПОЛЗВАНЕ С УКАЗАНИЕ ЗА ПРИРОДЕН ГАЗ…“ или „ЕДИНСТВЕНО ЗА ПОЛЗВАНЕ С УКАЗАНИЕ ЗА ВТЕЧНЕН НЕФТЕН ГАЗ…“, според случая. Всичката информация в съответния/те етикет/и по приложение IV се представя заедно с информацията за отделните компоненти и норми, определени от производителя на двигателя.
Буквите и цифрите са високи най-малко 4 mm.
Забележка:
Когато липсата на пространство ограничава поставянето на етикети, може да се използва опростен код. В такъв случай, на лицата, които си пълнят горивния резервоар или извършват поддръжка или ремонт на двигателя, или на спомагателните му части, както и на контролиращите органи, се осигуряват леснодостъпни разяснителни бележки, които съдържат всичката гореспомената информация. Мястото и съдържанието на тези разяснителни бележки се определят по договаряне между производителя и одобряващия орган.
5.1.5.2. Свойства
Етикетите трябва да са трайни за срока на експлоатация на двигателя. Етикетите трябва да са ясно четливи и техните букви и цифри трябва да не могат да се изтриват. В допълнение, етикетите трябва да се поставят по устойчив за срока на експлоатация на двигателя начин, а премахването им е невъзможен без тяхното унищожаване или обезобразяване.
5.1.5.3. Местоположение
Етикетите трябва да се прикачват към такава част на двигателя, която е необходима за нормалното функциониране на двигателя, и която обикновено не се подменя по време на срока на експлоатация на двигателя. В допълнение, тези етикети трябва да се разположат, така че да са лесно възприемани визуално от средностатистическия човек след като двигателя е оборудван с всички спомагателни устройства, необходими за функционирането на двигателя.
5.2. В случай на заявление за типово одобрение на ЕО за тип превозно средство по отношение на неговия двигател маркировката, определена в раздел 5.1.5, също се поставя близо до отвора за пълнене с гориво.
5.3. В случай на заявление за типово одобрение на ЕО за тип превозно средство с одобрен двигател маркировката, определена в раздел 5.1.5, също се поставя близко до отвора за пълнене с гориво.
6. СПЕЦИФИКАЦИИ И ИЗПИТВАНИЯ
6.1. Общо
6.1.1. Оборудване за контрол на емисиите
6.1.1.1. Компонентите, които могат да повлияят на емисиите на газообразни и механични замърсители от дизелови двигатели и емисиите на газообразните замърсители от бензинови двигатели, трябва да са така предназначени, проектирани, сглобени и монтирани, за да осигурят, двигателя, при обичайна експлоатация, да отговаря на изискванията на настоящата директива.
6.1.2. Функции на оборудването за контрол на емисиите
6.1.2.1. Забранено е използването на устройство за управление и/или ирационална стратегия за контрол на емисиите.
6.1.2.2. Спомагателното устройство за управление може да се инсталиран на двигателя, или на превозното средство, при условие, че устройството:
— |
работи единствено извън условията, определени в параграф 6.1.2.4, или |
— |
се активира само временно при условията, определени в параграф 6.1.2.4 с цел да предпазва двигателя от повреди, за да предпазва устройството за третиране на въздуха, за да контролира дима, студеното запалване или подгряване, или |
— |
или се активира единствено от бордови сигнали с цел функционалната безопасност и осигуряване на стратегии за възстановяване на начално положение. |
6.1.2.3. За двигателя се допуска контролно устройство, функция, система или мярка на двигателя, които функционират при условията, определени в раздел 6.1.2.4, и която водят до използването на различна или модифицирана стратегия за контрол на двигателя, в сравнение с тази, която обичайно се използва по време на приложимите цикъла емисионни изпитвания, ако при спазване изискванията на раздели 6.1.3 и/или 6.1.4, напълно се докаже, че мярката не намалява ефективността на системата за контрол на емисиите. При всички други случаи, тези устройства се считат за устройства за управление.
6.1.2.4. По смисъла на точка 6.1.2.2., определените условия за експлоатация при устойчиво състояние и преходни състояния са:
— |
надморска височина не повече от 1 000 m (или равностойно атмосферно налягане от 90 kPa), |
— |
температура на околната среда в рамките на 283 до 303 К (10 до 30 °С), |
— |
температура на охлаждащия агент на двигателя в рамките на 343 до 368 К (70 до 95 °С). |
6.1.3. Специални изисквания за електронни системи за контрол на емисиите
6.1.3.1.
Производителят предоставя пакета документи, който дава достъп до основната конструкция на системата и средствата, посредством които контролира изходните променливи, независимо дали този контрол е директен или индиректен.
Документацията се предоставя на две части:
а) |
официалният пакет документи, който се предоставя на техническата служба, когато се подава заявлението за типово одобрение, съдържа пълно описание на системата. Тази документация може да бъде кратка при условие, че представя доказателство, че всички изходни данни, които са позволени от матрицата, която е производна от обхвата за контрол на индивидуалните входни данни на агрегата, са идентифицирани. Тази информация се прилага към документацията, която се изисква в приложение 1, раздел 3; |
б) |
допълнителен материал, който показва параметрите, които са модифицирани от спомагателното устройство за управление и граничните условия при които устройството функционира. Допълнителният материал включва описание на управляващата логика на горивната система, варианти на момента на запалване и точки на превключване по време на всички режими на работа. Допълнителният материал също така съдържа и обосновка за използването на спомагателни устройства за управление и включва допълнителен материал и изпитвателни данни, които показват ефекта върху отработилите емисии от всяко спомагателно устройство за управление, монтирано на двигателя или на превозното средство. Този допълнителен материал остава строго поверителен и се задържа от производителя, но се предоставя за проверка за извършване на типовото одобрение или по всяко време за срока на действието на типовото одобрение. |
6.1.4. За де се провери дали някой вариант или мярка представлява устройство за управление или нерационална стратегия за контрол на емисиите, в съответствие с определенията, представени в раздели 2.29 и 2.31, органът, одобряващ типа и/или техническата служба, може да изиска допълнително изпитване за проверка за NO x , като се използва ЕТС, което може да се извърши в комбинация с изпитването за типово одобрение, или с процедурите за проверяване на съответствието на производството.
6.1.4.1. Като алтернатива на изискванията на допълнение 4 към приложение III, по време на изпитването за проверка на ЕТС, могат да се вземат проби на емисиите на NO x , като се използва неразреден отработил газ и се следват техническите предписания на ISO DIS 16183 от 15 октомври 2000 г.
6.1.4.2. За де се провери дали някой вариант или мярка представлява устройство за управление или нерационална стратегия за контрол на емисиите, в съответствие с определенията, посочени в раздели 2.29 и 2.31, се приема допълнителен интервал от 10 % по отношение на съответната пределна норма на NO x .
6.1.5. Преходни разпоредби за разширяване обхвата на одобрението на типа
6.1.5.1. Настоящият раздел се прилага единствено за нови двигатели с компресорно запалване и нови превозни средства, задвижвани с двигатели с компресорно запалване, които са типово одобрени според изискванията на ред „А“ на таблиците в раздел 6.2.1.
6.1.5.2. Като алтернатива на изискванията на раздели 6.1.3 и 6.1.4, производителят може да представи на техническата служба резултатите от изпитването за проверка на NO x , като се използва ЕТС, за двигател, който отговаря на характеристиките на изходния двигател, описани в приложение II, и като взима предвид изискванията на раздели 6.1.4.1 и 6.1.4.2. Също така, производителят представя писмена декларация, че двигателят не използва никакви устройства за управление или нерационални стратегии за контрол на емисиите, съгласно раздел 2 на настоящото приложение.
6.1.5.3. Производителят също така предоставя писмена декларация, че резултатите от изпитването за проверка на NO x , както и декларацията за изходния двигател, посочени в раздел 6.1.4, са също приложими за всички типови двигатели в рамките на семейството двигатели, описани в приложение II.
6.2. Спецификации относно емисиите на газообразни и механични замърсители и дим
За типовото одобрение по ред „А“ на таблиците в раздел 6.2.1, емисиите се определят с изпитванията ESC и ELR с конвенционални дизелови двигатели, включително тези, оборудвани със съоръжения за електронно впръскване на горивото, рециклиране на отработилите газове (EGR) и/или окислителни катализатори. Дизеловите двигатели, оборудвани със системи за последващо третиране на отработилите газове, включително с катализаторите NO x и /или уловители на механични частици, допълнително се подлагат на изпитването ЕТC.
За типовото одобрение по ред „Б1“ или „Б2“ или по ред „В“ на таблиците в раздел 6.2.1, емисиите се определят с изпитванията ESC, ELR и ЕТС.
За бензиновите двигатели, газообразните емисии се определят с изпитването ЕТС.
Процедурите за провеждане на изпитванията ESC и ELR са описани в приложение III, допълнение 1, а процедурата за ЕТС е описана в приложение III, допълнения 2 и 3.
Емисиите на газообразни и механични замърсители, при необходимост, и на дим, при необходимост, от двигателите, представени за изпитване, се измерват по описаните в приложение III, допълнение 4 методи. Приложение V описва препоръчителните аналитични системи за газообразните замърсители, препоръчителните системи за взимане на механични проби и препоръчителните системи за измерване на дим.
Техническата служба може да одобри други системи или анализатори, ако се установи, че те дават равностойни резултати за съответния изпитвателен цикъл. Определянето на равнозначността на системата се основава на изследването на съпоставимостта между 7 (или повече) двойки проби на разглежданата система и една от еталонните системи на настоящата директива. При механичните емисии, за еталонна система се признава единствено системата за разреждане на целия дебит. „Резултатите“ се отнасят до конкретната стойност на цикъла емисии. Изпитванията за съпоставимост се извършват в една и съща лаборатория, изпитвателна клетка и с един и същи двигател и е желателно да протичат едновременно. Критерият за еквивалентност се определя на ± 5 % средна съгласуваност на двойките проби. За въвеждане на нова система в директивата, определянето на еквивалентност се основава на изчисленията на повторяемост и възпроизводство, както е описано в ISO 5725.
6.2.1. Пределни стойности
Специфичната маса на емисиите на въглероден окис, общата маса на въглеводородите, масата на азотните оксиди и на механичните частици, определени от изпитването ESC и непрозрачността на дима, определена от изпитването ELR не трябва да превишават стойностите, представени в таблица 1.
Таблица 1
Пределни стойности — изпитвания ESC и ELR
Ред |
Маса на въглероден окис (CO) g/kWh |
Маса на въглеводороди (HC) g/kWh |
Маса на азотни оксиди (NO x ) g/kWh |
Маса на механични частици (PT) g/kWh |
Дим m–1 | |
A (2000) |
2,1 |
0,66 |
5,0 |
0,10 |
0,13 (5) |
0,8 |
Б 1 (2005) |
1,5 |
0,46 |
3,5 |
0,02 |
0,5 | |
Б 2 (2008) |
1,5 |
0,46 |
2,0 |
0,02 |
0,5 | |
В (EEV) |
1,5 |
0,25 |
2,0 |
0,02 |
0,15 |
При дизеловите двигатели, които се подлагат на допълнително ЕТС изпитване, и специално за бензиновите двигатели специфичните маси на въглероден окис, на ненаситени въглеводороди, на метан (когато е приложимо), на азотните оксиди и на механичните частици (когато е приложимо), не трябва да превишават стойностите, представени в таблица 2.
Таблица 2
Пределни стойности — изпитвания EТC
Ред |
Маса на въглероден окис (CO) g/kWh |
Маса на ненаситени въглеводороди (NMHC) g/kWh |
Маса на метан (CH4) (6) g/kWh |
Маса на азотни оксиди (NOx) g/kWh |
Маса на механични частици (PT) (7) g/kWh | |
A (2000) |
5,45 |
0,78 |
1,6 |
5,0 |
0,16 |
0,21 (8) |
Б 1 (2005) |
4,0 |
0,55 |
1,1 |
3,5 |
0,03 | |
Б 2 (2008) |
4,0 |
0,55 |
1,1 |
2,0 |
0,03 | |
В (EEV) |
3,0 |
0,40 |
0,65 |
2,0 |
0,02 |
6.2.2. Измервания на въглеводорода на дизелови и бензинови двигатели
6.2.2.1. Производителят може да реши да измерва общата маса на въглеводородите (ОМВ) с ЕТС изпитване, вместо да измерва масата на ненаситените въглеводороди. В такъв случай нормата на общата маса на въглеводородите е същата, като тази, показана в таблица 2 за общата маса на ненаситените въглеводороди.
6.2.3. Специфични изисквания за дизелови двигатели
6.2.3.1. Специфичната маса на азотните оксиди, измерена при произволните контролни точки в рамките на зоната на контрол на изпитване ESC, не трябва да надвишава с повече от 10 % стойностите, въведени от непосредствените изпитвателни режими (справка приложение III, допълнение 1, раздели 4.6.2 и 4.6.3).
6.2.3.2. Стойността на дим при произволно честота на въртене на коляновия вал на ELR не трябва да надвишава най-високата стойност за дим на двете непосредствени изпитвания с повече от 20 %, или с повече от 5 % от пределната стойност, в зависимост, коя е по-високата стойност.
7. ИНСТАЛИРАНЕ ВЪРХУ ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО
7.1. Инсталирането на двигателя на превозното средство съответства на следните характеристики по отношение типовото одобрение на двигателя:
7.1.1. вакуумът при входа не надвишава това, определено за типово одобрените двигатели в приложение VI;
7.1.2. противоналягането на отработилите газове не надвишава това, определено за типово одобрените двигатели в приложение VI;
7.1.3. обема на изпускателната системи не се отклонява с повече от 40 % от определеното за типово одобрените двигатели в приложение VI;
7.1.4. мощността, консумирана за спомагателните устройства, необходими за функциониране на двигателя, не надвишава тази, определена за типово одобрените двигатели в приложение VI.
8. СЕМЕЙСТВО ДВИГАТЕЛИ
8.1. Параметри, определящи семейството двигатели
Семейството двигатели, определено от производителя на двигатели, може да се определи чрез неговите основни характеристики, които трябва да са еднакви за всички двигатели, принадлежащи към семейството. В определени случаи се допуска взаимодействие между повече параметри. Тези ефекти също трябва да се вземат предвид, за да се гарантира, че само двигателите със сходни характеристики на отработилите емисии са включени в семейството двигатели.
За да могат двигателите да се определят, че принадлежат към едно и също семейство двигатели, те трябва да притежават общите параметри, описани по-долу:
8.1.1. Горивен цикъл:
— |
двутактов |
— |
четиритактов |
8.1.2. Охлаждащ агент:
— |
въздух |
— |
вода |
— |
масло |
8.1.3. За бензинови двигатели и двигатели с последващо третиране на емисиите:
— |
брой цилиндри (други дизелови двигатели с по-малък брой цилиндри от този на изходния двигател могат да се считат, че принадлежат към същото семейство двигатели, при условие че броячите на горивната система отчитат горивото за всеки отделен цилиндър). |
8.1.4. Работен обем на отделния цилиндър:
— |
двигателите трябва да са в рамките на 15 % |
8.1.5. Метод на пълнене с въздух:
— |
естествено пълнене |
— |
свръхналягане |
— |
свръхпълнене с охладител на въздуха |
8.1.6. Тип/проект на горивната камера:
— |
предкамера |
— |
вихрова камера |
— |
неразделна камера |
8.1.7. Клапани и отвори — конфигурация, размер и брой:
— |
цилиндрова глава |
— |
цилиндрова преграда |
— |
картер |
8.1.8. Система на горивно впръскване (за дизелови двигатели):
— |
помпа-дюза |
— |
редова помпа |
— |
разпределителна помпа |
— |
помпен елемент |
— |
дюза на единицата |
8.1.9. Горивна система (за бензинови двигатели):
— |
смесител |
— |
индукция/ впръскване на бензин (моноточково/многоточково впръскване) |
— |
впръскване на течност (моноточково/многоточково впръскване) |
8.1.10. Система на запалване (за бензинови двигатели)
8.1.11. Други показатели:
— |
обогатяване на отработилите газове |
— |
впръскване/ емулсия на вода |
— |
впръскване на вторичен въздух |
— |
охлаждане на въздуха за всръхпълнене |
8.1.12. Последващо третиране на емисиите
— |
трилентов катализатор |
— |
катализатор за оксидите |
— |
редукционен катализатор |
— |
термален реактор |
— |
уловител на частици |
8.2. Подбор на изходния двигател
8.2.1. Дизелови двигатели
Изходният двигател на семейството се избира, като се използва първоначалният критерий за най-високо ниво на подаване на гориво за такт, при заявената максимална скорост на момента на въртене. Когато два или повече двигателя заедно притежават този първоначален критерий, изходният двигател се избира, като се използва втория критерий за най-високото ниво на подаване на гориво за такт при номинално заявена максимална скорост на момента на въртене. При определени обстоятелства, одобряващият орган може да заключи, че най-лошият случай на норма на емисиите на семейството двигатели може да се определи, като се изпита втори двигател. Следователно, одобряващият орган може да избере допълнителен двигател за изпитване, на база на данните, които показват, че той може да притежава най-високото ниво на емисии от двигателите в семейството.
Ако двигателите от семейството притежават други променливи свойства, които биха могли да се считат, че влияят на отработилите емисии, тези свойства се определят и се отчитат при избора на изходния двигател.
8.2.2. Бензинови двигатели
Изходният двигател на семейството се избира, като се използва първичния критерий за най-голям работен обем. Когато два или повече двигателя заедно притежават този първичен критерий, изходният двигател се избира, като се използват вторичните критерии в следния ред:
— |
най-високо ниво на подаване на гориво за такт при заявена номинална мощност, |
— |
най-бързо изпреварване на запалването, |
— |
най-ниска норма на EGR, |
— |
липса на въздушна помпа или нагнетател за ниско налягане. |
При определени обстоятелства, одобряващият орган може да заключи, че най-лошият случай на норма на емисиите на семейството може да се определи, като се изпита втори двигател. Следователно, одобряващият орган може да избере допълнителен двигател за изпитване, на база данните, които показват, че той може да притежава най-високото ниво на емисии от двигателите в семейството.
9. СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
9.1. Мерките за осигуряване на съответствието на производството трябва да се предприемат съгласно изискванията на член 10 на Директива 70/156/ЕИО. Съответствие на производството се проверява въз основа на описанието в сертификата за типово одобрение, посочено в приложение VI към настоящата директива.
Раздели 2.4.2 и 2.4.3 на приложение Х към Директива 70/156/ЕИО се прилагат, когато компетентните органи не са доволни от процедурата за проверка на производителя.
9.1.1. Когато емисиите на замърсителите ще се измерват, а типовото одобрение на двигателя има вече едно или няколко разширения на обхвата на действие, изпитванията се извършват с двигателя/ите, описани в информационния пакет, отнасящ се до съответната емисия.
9.1.1.1. Съответствието на двигателя подлежи на изпитване за замърсители:
След като производителят предостави двигателя на органите, той не извършва никакви настройки по избрания двигател.
9.1.1.1.1. От серията се взимат произволно три двигателя. Двигателите, които се подлагат единствено на изпитванията ESC и ELR или само на изпитването ETC за типово одобрение по ред „А“ на таблиците в раздел 6.2.1, се подлежат на тези приложими изпитвания за проверка на съответствие на производство. Със съгласието на органа, всички други двигатели, които са типово одобрени по редици „А“, „Б 1“ или „Б 2“, или „В“ на таблиците в раздел 6.2.1, се подлагат или на цикъла изпитване ESC или ELR или на цикъла за изпитване EТC за проверка на съответствие на производство. Пределните стойности са представени в раздел 6.2.1 на настоящото приложение.
9.1.1.1.2. Изпитванията се извършват съгласно допълнение 1 към настоящото приложение, когато компетентният орган е удовлетворен от отклонението от производствения стандарт, представено от производителя в съответствие с приложение Х към Директива 70/156/ЕИО, която се отнася за моторните превозни средства и техните влекачи.
Изпитванията се извършват съгласно допълнение 2 към настоящото приложение, когато компетентният орган не е удовлетворен от отклонението от производствения стандарт, представено от производителя в съответствие с приложение Х към Директива 70/156/ЕИО, която се отнася за моторните превозни средства и техните влекачи.
Производителят може да поиска изпитванията да се провеждат съгласно допълнение 3 към настоящото приложение.
9.1.1.1.3. Въз основа изпитване на двигателя, посредством взимане на проби, производствената серия се приема, че има съответства, когато се постигне одобрително решение за всички замърсители, и че има несъответствие, когато има неодобрение за един замърсител в съответствие с изпитвателните критерии на съответното допълнение.
При одобрително решение за един замърсители, същото решение не може да се променя с никакви допълнителни изпитвания, провеждани за взимане на решение за други замърсители.
При неодобрително решение за всички замърсители, но при одобрително решение за един замърсител, се извършва изпитване върху друг двигател (виж фигура 2).
Когато не може да се вземе решение, производителят може по всяко време да вземе решение да се спре изпитването. В такъв случай се отчита неодобрение.
9.1.1.2. Изпитванията се извършват с новите произведени двигатели. Бензиновите двигатели се разработват, като се използва процедурата, определена в параграф 3 на допълнение 2 към приложение III.
9.1.1.2.1. Производителят, обаче, може да поиска изпитванията да се извършват върху дизелови или бензинови двигатели, които са били разработвани за по-дълъг срок, от този споменат в раздел 9.1.1.2, до максимум 100 часа. В такъв случай, процедурата за разработване се извършва от производителя, който предприема да не прави никакви настройки на тези двигатели.
9.1.1.2.2. Когато производителят поиска да извърши разработваща процедура съгласно раздел 9.1.1.2.1 тя може да се извърши за:
— |
всички изпитвани двигатели, или |
— |
първият изпитван двигател, при който се определя коефициента на отделяне на емисии, както следва:
Следващите двигатели не се подлагат на подготвителна процедура, но техните емисии при час нула се коригират с коефициента на отделяне. |
В такъв случай стойностите, които се отчитат, са:
— |
стойностите при час „х“ за първия двигател, |
— |
стойностите при час нула, умножени по коефициента на отделяне за останалите двигатели. |
9.1.1.2.3. За дизелови и LPG двигатели всички тези изпитвания могат да се провеждат с горивото, предлагано на пазара. Производителят, обаче, може да поиска да се използват еталонните горива, описани в приложение IV. Това означава провеждането на изпитванията, описани в раздел 4 на настоящото приложение, с най-малко две еталонни горива за всеки бензинов двигател.
9.1.1.2.4. За NG двигатели всички тези изпитвания могат да се провеждат с горивото, предлагано на пазара, по следния начин:
— |
за двигателите, белязани с „Н“, с търговско гориво от Н-гамата (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,00), |
— |
за двигателите, белязани с „L“, с търговско гориво от L-гамата (1,00 ≤ Sλ ≤ 1,19), |
— |
за двигателите, белязани с „НL“, с търговско гориво от пределната гама на фактора на изместване λ (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,19). |
Производителят, обаче, може да поиска да се използват еталонните горива, описани в приложение IV. Това означава да се проведат изпитванията, описани в раздел 4 на настоящото приложение.
9.1.1.2.5. В случай на спор, предизвикан от несъответствие на бензиновите двигатели с използваното търговско гориво, изпитванията се провеждат с еталонното гориво, с което изходният двигател е бил изпитван, или с вероятното гориво 3, определено в параграфи 4.1.3.1 и 4.2.1.1, с което изходният двигател е бил изпитван. Тогава резултатът трябва да се преобразува, като се преизчисли с прилагане на съответния/те фактор/и „r“, „ra“ или „rb“, както е описано в параграфи 4.1.4, 4.1.5.1 и 4.2.1.2. Когато стойностите на „r“, „ra“ или „rb“ са по-малки от 1, не се прилагат никакви корекции. Измерените резултати и изчисленията трябва да докажат, че двигателят отговаря на пределните стойности за всички съответстващи горива (горива 1, 2 и при необходимост гориво 3 за двигатели с природен газ и горива „А“ и „Б“ за двигатели с LPG).
Изпитванията за съответствие на производството на бензинов двигател, предназначен за работа с една определена горивна смес, се извършват с горивото, за което двигателят е калибриран.
Фигура 2
Схема на изпитването за съответствие на производството
(1) ОВ L 76, 6.4.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2003/76/ЕО на Комисията (ОВ L 206, 15.8.2003 г., стр. 29).
(2) ОВ L 375, 31.12.1980 г., стр. 46. Директива, последно изменена с Директива 1999/99/ЕО на Комисията (ОВ L 334, 28.12.1999 г., стр. 32).
(3) ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2004/104/ЕО на Комисията (ОВ L 337, 13.11.2004 г., стр. 13).
(4) 1 = Германия, 2 = Франция, 3 = Италия, 4 = Нидерландия, 5 = Швеция, 6 = Белгия, 7 = Унгария, 8 = Чешка република, 9 = Испания, 11 = Обединеното кралство, 12 = Австрия, 13 = Люксембург, 17 = Финландия, 18 = Дания, 20 = Полша, 21 = Португалия, 23 = Гърция, 24 = Ирландия, 26 = Словения, 27 = Словакия, 29 = Естония, 32 = Латвия, 36 = Литва, 49 = Кипър, 50 = Малта.
(5) За двигатели с работен ходов обем на двигателя по-малък от 0,75 dm3 на цилиндър и номинална честота на въртене над 3 000 min–1.
(6) Само за двигатели работещи с природен газ.
(7) Неприложимо за двигатели, зареждани с газ на етап „А“ и на етапи „Б1“ и „Б2“.
(8) За двигатели с работен ходов обем на двигателя по-малък от 0,75 дм3 на цилиндър и номинална честота на въртене над 3 000 min–1.
Допълнение 1
ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО, КОГАТО ОТКЛОНЕНИЕТО ОТ СТАНДАРТА Е ЗАДОВОЛИТЕЛНО
1. |
Настоящото допълнение описва процедурата, която се използва за проверяване съответствието на производството за емисиите на замърсители, когато отклонението от стандарта на продукцията на производителя е задоволително. |
2. |
С минимален брой от три пробни двигателя, процедурата по вземане на проби се организира така, че вероятността серията да бъде одобрена при изпитването с 40 % от двигателите дефектни, е 0,95 (риск на производителя = 5 %), докато вероятността серията да бъде одобрена с 65 % от двигателите дефектни е 0,10 (риск на потребителя = 10 %). |
3. |
Използва се следната процедура за всеки от замърсителите, представена в раздел 6.2.1 на приложение I (виж фигура 2): Легенда:
|
4. |
За всяка проба, сумата на стандартизираните отклонения от допуска се изчислява със следната формула: ![]() |
5. |
Тогава:
|
Таблица 3
Номера за одобряване или неодобряване на схемата за взимане на проби по допълнение 1
Минимален брой пробни двигатели: 3
Кумулативен брой изпитвани двигатели (брой пробни двигатели) |
№ за взимане на одобрително решение А n |
№ за взимане на неодобрително решение Б n |
3 |
3,327 |
–4,724 |
4 |
3,261 |
–4,790 |
5 |
3,195 |
–4,856 |
6 |
3,129 |
–4,922 |
7 |
3,063 |
–4,988 |
8 |
2,997 |
–5,054 |
9 |
2,931 |
–5,120 |
10 |
2,865 |
–5,185 |
11 |
2,799 |
–5,251 |
12 |
2,733 |
–5,317 |
13 |
2,667 |
–5,383 |
14 |
2,601 |
–5,449 |
15 |
2,535 |
–5,515 |
16 |
2,469 |
–5,581 |
17 |
2,403 |
–5,647 |
18 |
2,337 |
–5,713 |
19 |
2,271 |
–5,779 |
20 |
2,205 |
–5,845 |
21 |
2,139 |
–5,911 |
22 |
2,073 |
–5,977 |
23 |
2,007 |
–6,043 |
24 |
1,941 |
–6,109 |
25 |
1,875 |
–6,175 |
26 |
1,809 |
–6,241 |
27 |
1,743 |
–6,307 |
28 |
1,677 |
–6,373 |
29 |
1,611 |
–6,439 |
30 |
1,545 |
–6,505 |
31 |
1,479 |
–6,571 |
32 |
–2,112 |
–2,112 |
Приложение 2
ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО, КОГАТО ОТКЛОНЕНИЕТО ОТ СТАНДАРТА Е НЕЗАДОВОЛИТЕЛНО ИЛИ ЛИПСВА ИНФОРМАЦИЯ
1. |
Настоящото допълнение описва процедурата, която се използва за проверяване съответствието на производството за емисиите на замърсители, когато отклонението от стандарта на продукцията на производителя е незадоволително или липсва информация. |
2. |
С минимален брой от три пробни двигателя, процедурата по вземане на проби се организира така, че вероятността серията да бъде одобрена при изпитването с 40 % от двигателите дефектни, е 0,95 (риск на производителя = 5 %), докато вероятността серията да бъде одобрена с 65 % от двигателите дефектни, е 0,10 (риск на потребителя = 10 %). |
3. |
Стойностите на замърсителите, представени в раздел 6.2.1 на приложение 1, се считат, че са логаритмически нормално разпределени и трябва да се трансформират, като се вземат техните натурални логаритми. Нека m0 и m обозначават съответния максимален и минимален брой пробни двигатели (m0 = 3 и m = 32) и нека „n“ обозначава текущия брой на пробите. |
4. |
Ако натурални логаритми на стойностите, измерени в сериите са χ1, χ2, … χ i , а L е натуралният логаритъм на пределната стойност за замърсителя, се определя, като: ![]() и ![]() ![]() |
5. | Таблица 4 показва стойностите за взимане на номера за решение за одобрение (А
n
) и неодобрение (Б
n
), в сравнение с текущия брой на пробите. Статистическият резултат от изпитването е коефициента:
за m0 ≤ n ≤ m:
|
6. |
Забележки Следните рекурсивни формули са подходящи за изчисляване последователните стойности на изпитвателната статистика: ![]() ![]() ![]() |
Таблица 4
Номерата за одобряване или неодобряване по схемата за взимане на проби по допълнение 2
Минимален брой на проби: 3
Кумулативен брой изпитвани двигатели (брой пробни двигатели) |
№ за взимане на одобрително решение А n |
№ за взимане на неодобрително решение Б n |
3 |
–0,80381 |
16,64743 |
4 |
–0,76339 |
7,68627 |
5 |
–0,72982 |
4,67136 |
6 |
–0,69962 |
3,25573 |
7 |
–0,67129 |
2,45431 |
8 |
–0,64406 |
1,94369 |
9 |
–0,61750 |
1,59105 |
10 |
–0,59135 |
1,33295 |
11 |
–0,56542 |
1,13566 |
12 |
–0,53960 |
0,97970 |
13 |
–0,51379 |
0,85307 |
14 |
–0,48791 |
0,74801 |
15 |
–0,46191 |
0,65928 |
16 |
–0,43573 |
0,58321 |
17 |
–0,40933 |
0,51718 |
18 |
–0,38266 |
0,45922 |
19 |
–0,35570 |
0,40788 |
20 |
–0,32840 |
0,36203 |
21 |
–0,30072 |
0,32078 |
22 |
–0,27263 |
0,28343 |
23 |
–0,24410 |
0,24943 |
24 |
–0,21509 |
0,21831 |
25 |
–0,18557 |
0,18970 |
26 |
–0,15550 |
0,16328 |
27 |
–0,12483 |
0,13880 |
28 |
–0,09354 |
0,11603 |
29 |
–0,06159 |
0,09480 |
30 |
–0,02892 |
0,07493 |
31 |
–0,00449 |
0,05629 |
32 |
–0,03876 |
0,03876 |
Допълнение 3
ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО ПРИ ПОИСКВАНЕ ОТ СТРАНА НА ПРОИЗВОДИТЕЛЯ
1. |
Настоящото допълнение описва процедурата, която се използва за проверяване, по искане на производителя, съответствието на производството за емисиите на замърсители. |
2. |
С минимален брой от три двигателя, процедурата по вземане на проби се организира така, че вероятността дадена серия да бъде одобрена при изпитването с 30 % дефектни двигатели, е 0,90 (риск на производителя = 10 %), докато вероятността серията със 65 % от двигателите дефектни да бъде одобрена, е 0,10 (риск на потребителя = 10 %). |
3. |
Използва се следната процедура за всеки от замърсителите, представена в раздел 6.2.1 на приложение I (виж фигура 2): Легенда:
|
4. |
За пробата се изчислява статистиката от изпитването, която дава количествен израз на броя на несъответстващите двигатели, т.е. xi ≥ L. |
5. |
Тогава:
Броят на одобрителните и неодобрителните решения в таблица 5 се изчисляват по Международния стандарт ISO 8422/1991. |
Таблица 5
Номера за одобряване или неодобряване на схемата за взимане на проби по допълнение 3
Минимален брой пробни двигатели: 3
Кумулативен брой изпитвани двигатели (брой пробни двигатели) |
№ за взимане на одобрително решение |
№ за взимане на неодобрително решение |
3 |
— |
3 |
4 |
0 |
4 |
5 |
0 |
4 |
6 |
1 |
5 |
7 |
1 |
5 |
8 |
2 |
6 |
9 |
2 |
6 |
10 |
3 |
7 |
11 |
3 |
7 |
12 |
4 |
8 |
13 |
4 |
8 |
14 |
5 |
9 |
15 |
5 |
9 |
16 |
6 |
10 |
17 |
6 |
10 |
18 |
7 |
11 |
19 |
8 |
9 |
ПРИЛОЖЕНИЕ II
Допълнение 1
Приложение 2
ОСНОВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА СЕМЕЙСТВО ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА
Допълнение 3
Допълнение 4
ОСНОВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ЧАСТИТЕ, ОТНАСЯЩИ СЕ ДО ДВИГАТЕЛЯ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО
ПРИЛОЖЕНИЕ III
ИЗПИТВАТЕЛНА ПРОЦЕДУРА
1. ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
1.1. |
Настоящото приложение описва методите за определяне емисиите на газообразни смеси, механични частици и дима от двигателите, които се изпитват. Описани са три изпитвателни цикъла, които се прилагат съгласно изискванията на приложение I, раздел 6.2:
|
1.2. |
Изпитването се провежда, като двигателят се инсталира на изпитвателния стенд и се свързва към динамометъра. |
1.3. Принцип на извършване на измерванията
Емисиите на отработилите газове от двигателя, които се измерват, включват газообразни смеси (въглероден окис, обща маса на въглеводородите, за дизеловите двигатели само по изпитването ESC; ненаситени въглеводороди, за дизелови и бензинови двигатели само по изпитването ЕТС; метан, за бензинови двигатели само по изпитването ЕТС и азотни оксиди), механични частици (само за дизелови двигатели) и дим (за дизелови двигатели само по изпитването ELR). В допълнение, често се използва въглероден двуокис, като трасиращ газ при определяне съотношението на разреждане на системите за разреждане на част от или целия дебит. Добрата инженерна практика препоръчва общите измервания на въглероден двуокис, като отлично средство за разкриване на проблеми с измерванията по време на изпитвателните пробези.
1.3.1. Изпитване ESC
По време на изпълняване на предписаната поредица от функционални изисквания за подгряване на двигателя, стойностите на гореспоменатите отработили емисии се проверяват постоянно, като се взимат проби на неразредените отработили газове. Изпитвателният цикъл се състои от редица режими на развиване на честотите на въртене и скоростите, които покриват обичайния функционален обхват на дизеловите двигатели. При всеки режим, се определя концентрацията на всеки газообразен замърсител, потока на отработилите газове и изходната мощност, а измерените стойности се анализират. Пробата на механичните частици се разрежда с въздух, кондициониран към околната среда. Взима се една проба за цялата изпитвателна процедура и се събира върху съответните филтри. Граммолите на всеки замърсител, излъчвани на киловатчас, се изчисляват съгласно допълнение 1 към настоящото приложение. Допълнително, при три изпитвателни точки (1) в зоната на контрол, избрани от Техническата служба, се измерва NOx, а измерените стойности се сравняват със стойностите, изчислени при режимите на изпитвателния цикъл, които са в обхвата на избраните точки за изпитване. Контролната проверка за NOx осигурява ефективността за контрол на емисиите от двигателя в рамките на обичайния обхват на работа на двигателя.
1.3.2. Изпитване ELR
По време на изпълняване на предписаното изпитване за чувствителност към натоварването, димът от подгрят двигател се определя с димомер. Изпитването се провежда, като се натоварва двигателя при постоянна честота на въртене на двигателя при честота на въртене на коляновия вал от 10 % до 100 % при три различни натоварвания на двигателя. В допълнение се провежда изпитване при четвърти етап на натоварване, избран от Техническата служба (1), а стойността се оценява спрямо предходните етапи на натоварване. Върхът на стойността на дима се определя, като се използва осредняващ алгоритъм, съгласно допълнение 1 към настоящото приложение.
1.3.3. Изпитване ЕТС
По време на изпълняване на предписания краткотраен цикъл от функционални изисквания за подгряване на двигателя, който е базиран основно на схемите на пробега на специфичните за типа пътища двигатели с голямо натоварване, инсталирани на камиони и автобуси, гореспоменатите замърсители се проверяват след като общите отработили газове се разреждат с въздух, кондициониран към околната среда. Като се използва момента на въртене на двигателя и сигналите от динамометъра на двигателя с обратна информация за честотата на въртене, мощността се интегрира по отношение на времето на цикъла, което дава показания за ефективността на двигателя за цикъла. За цикъла, концентрацията на NOx и НС се определят чрез интегриране на сигнала от анализатора. Концентрацията на СО, СО2 и NMHC се определят чрез интегриране на сигналите от анализатора или чрез взимане на проба в торба. За механичните частици се събира пропорционална проба върху подходящи филтри. Нормата на поток на разредените отработили газове се определя за цикъла, с цел да се изчислят стойностите на масата на емисиите на замърсителите. За да се изчислят граммолите на всеки замърсител, излъчвани на киловатчас, стойностите на масата на емисиите се отнасят към ефективността на двигателя, съгласно допълнение 2 към настоящото приложение.
2. ИЗПИТВАТЕЛНИ УСЛОВИЯ
2.1. Условия за изпитване на двигателя
2.1.1. |
Измерват се абсолютната температура (Тa) на въздуха на двигателя при смукателния отвор на двигателя, изразена в Келвин, и атмосферното налягане на сухия въздух (рs), изразено в kPa, а параметърът F се определя съгласно следните изисквания:
|
2.1.2. Проверка на изпитването
За да бъде признато едно изпитване за валидно, параметърът F трябва да отговаря на следните изисквания:
2.2. Двигатели с компресорно въздушно охлаждане
Температурата на въздуха на компресора се отчита и трябва да е най-малко 293 К (20 °С), при заявената максимална мощност за честотата на въртене на двигателя и при пълно натоварване в рамките на ± 5 К от максималната температура на въздуха на турбокомпресора, съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 1.16.3. Температурата на охлаждащия агент е най-малко 293 К (20 °С).
Когато се използва изпитвателна система със стенд или външен вентилатор, температурата на въздуха след компресора е до ± 5 К от максималната температура на въздуха на турбокомпресора, съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 1.16.3, при честотата на въртене на коляновия вал, заявена за максималната мощност и пълното натоварване. Настройките на компресорното охлаждане с въздух, които отговарят на гореспоменатите условия, се използват по време на целия изпитвателен цикъл.
2.3. Система на двигателя за пълнене с въздух
Използва се система за пускане на въздух, която представлява система за ограничаване на въздушния приток до ± 100 Ра от горната граница на двигателя, когато двигателят работи при заявената за максималната мощност и пълното натоварване честота на въртене на коляновия вал.
2.4. Изпускателна система на двигателя
Използва се изпускателна система, която представлява система за противоналягане на отработилите газове до ±1 000 Ра от посочената от производителя горна граница на двигателя, при работа при максималната заявена мощност и пълно натоварване и обем до ± 40 %. Може да се използва системата за изпитване в специализиран производствен сектор при условие, че тя представлява действителните функционални условия на двигателя. Изпускателната система отговаря на изискванията за взимане на проби на отработилите газове, определени в приложение III, допълнение 4, раздел 3.4 и в приложение V, раздел 2.2.1, ЕР и раздел 2.3.1., ЕР.
Ако двигателят е оборудван с устройство за последващо третиране на отработилите газове, изпускателната тръба трябва да има същия диаметър като на най-малко 4 от използваните тръби към входа на разширителния сектор на устройството за последващо третиране. Разстоянието от фланеца на изпускателния колектор или изхода на турбокомпресора до устройството за последващото третиране е същото, като това, което е указано в конфигурацията на превозното средство, или е в рамките на спецификациите на производителя за това разстояние. Противоналягането или ограниченията за отработилите газове трябва да отговарят на гореописаните критерии и да могат да се регулират от клапан. Контейнерът за последващото третиране може да се отстранява по време на симулираните изпитвания и по време на съставяне на графика на двигателя, с равностоен контейнер с неактивен катализатор.
2.5. Охладителна система
Използва се охладителна система на двигателя с достатъчен капацитет да поддържа предписаната от производителя нормална работна температура на двигателя.
2.6. Смазочно масло
Спецификациите на смазочното масло, използвано за провеждане на изпитването, се записват и представят заедно с резултатите от изпитването съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 7.1.
2.7. Гориво
Горивото е еталонното гориво, определено в приложение IV.
Температурата на горивото и точката на измерване се определят от производителя в рамките на границите представени в приложение II, допълнение 1, раздел 1.16.5. Температурата на горивото е не по-ниска от 306 К (33 °С). Ако не е определена, тя е 311 К ± 5 К (38 °С ± 5 °С) при отвора за подаване на гориво.
За двигателите, работещи с NG и LPG, температурата на горивото и точката на измерване са в рамките на границите представени в приложение II, допълнение 1, раздел 1.16.5 или в приложение II, допълнение 3, раздел 1.16.5, когато двигателят не е изходен двигател.
2.8. Изпитване на системи за последващо третиране на отработилите газове
Ако двигателят е оборудван със система за последващо третиране на отработилите газове, емисиите, измерени при изпитвателния/ите цикъл/а, са представителни за съответните емисии. Когато това не може да се постигне с един единствен изпитвателен цикъл (напр. за филтър за механични частици с периодична регенерация), се провеждат няколко изпитвателни цикъла и резултатите от изпитванията се осредняват и/или претеглят. Точната процедура се съгласува между производителя на двигателя и Техническата служба въз основа на добрата инженерна практика.
(1) Изпитвателните точки се определят, като се използват одобрени статистически методи на случаен подбор.
Допълнение 1
ИЗПИТВАТЕЛНИ ЦИКЛИ ESC И ELR
1. НАСТРОЙКИ НА ДВИГАТЕЛЯ И ДИНАМОМЕТЪРА
1.1. Определяне скоростта на въртене на двигателя A, Б и В
Производителят заявява честотата на въртене на коляновия вал на двигателя A, B и C в съответствие със следните изисквания:
Високата честота на въртене на коляновия вал n hi се определя, като се изчислят 70 % от заявената максимална ефективна мощност Р(n), както е определено в приложение II, допълнение 1, раздел 8.2. Най-високите скорости на въртене на коляновия вал, при които се проявява тази стойност на мощността върху кривата на мощността се определят като n hi .
Ниската скорост на въртене на коляновия вал n lo се определя, като се изчислят 50 % от заявената максимална ефективна мощност Р(n), както е определено в приложение II, допълнение 1, раздел 8.2. Най-ниските скорости на въртене на коляновия вал, при които се проявява тази стойност на мощността върху кривата на мощността се определят като n lo .
Честотите на въртене на коляновия вал A, Б и В се изчисляват, както следва:
Скоростите на въртене на коляновия вал на двигателя A, B и C могат да се проверят с един от следните методи:
а) |
измерват се допълнителни точки за изпитване по време на одобряването на мощността на двигателя съгласно Директива 80/1269/ЕИО за точно определяне на n hi и n lo . Максималната мощност, n hi и n lo , се определя по кривата на мощността, а скоростта на въртене на двигателя се определя съгласно гореспоменатите изисквания; |
б) |
работата на двигателя се изобразява по кривата за максималната ненатоварена скорост до празния ход, като се използват най-малко 5 точки на измерване при периодичност от 1 000 оборота в минута и точки на измерване до ± 50 оборота в минута от заявената максимална мощност на въртене. Максималната мощност, n hi и n lo , се определя от тази крива на изобразяване на графиката, а честотите на въртене на коляновия вал на двигателя „А“, „Б“ и „В“ се изчисляват според гореспоменатите изисквания. |
Когато измерените скорости на въртене на коляновия вал „А“, „Б“ и „В“ са в рамките на ± 3 % от заявената от производителя честота на въртене на двигателя, заявените честоти на въртене на двигателя се използват за изпитванията на емисиите. Когато за някоя честота на въртене на коляновия вал се надвишава допуска, измерената честота на въртене на коляновия вал на двигателя се използва за изпитване на емисиите.
1.2. Определяне настройките на динамометъра
Кривата на момента на въртене при пълно натоварване се определя с експериментиране при изчисляване стойностите на момента на въртене за специфичните изпитвателни режими при ефективни условия, съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 8.2. При необходимост се отчита енергията, консумирана от оборудването, което се задвижва от двигателя. Настройката на динамометъра за всеки изпитвателен режим се изчислява, като се използва формулата:
, при изпитване при ефективни условия
, когато не се изпитва при ефективни условия
където:
s |
= |
настройките на динамометъра, в kW |
Р(n) |
= |
ефективна мощност на двигателя, съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 8.2, в kW |
L |
= |
процент на натоварване, съгласно раздел 2.7.1, в % |
Р(а) |
= |
консумираната мощност от спомагателните съоръжения, които ще се инсталират съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 6.1 |
Р(b) |
= |
консумираната мощност от спомагателните съоръжения, които ще се премахнат съгласно приложение II, допълнение 1, раздел 6.2. |
2. ИЗПИТВАТЕЛЕН ПРОБЕГ ESC
Производителят може да поиска да се проведе симулативно изпитване за подготовка на двигателя и на изпускателната система преди осъществяване на измервателния цикъл.
2.1. Подготовка на филтрите за взимане на проби
Най-малко един час преди провеждане на изпитанието, всеки (чифт) филтър се поставя в затворено, но не херметизирано блюдо на Петри, което се поставя в измервателната камера за стабилизиране. При приключване на периода на стабилизация, всеки (чифт) филтър се притегля, а тарата се отчита. След това (чифта) филтърът се съхранява в затвореното блюдо на Петри или в изолиран носач на филтри, предназначен за провеждане на изпитвания. Когато (чифтът) филтърът не се използва до 8 часа след отстраняването му от измервателната камера, той трябва да се конденционира и измери повторно преди употреба.
2.2. Инсталиране на контролноизмервателното оборудване
Инструментите и сондите за взимане на проби се инсталират съобразно изискванията. При използването на системата за разреждане на целия дебит от отработилите газове, тръбата за отработилите газове трябва да е свързана към системата.
2.3. Пускане на системата за разреждане и на двигателя
Системата за разреждане и за двигателя са пускат и подгряват до стабилизирането на всички температури и налягания при максимална мощност съгласно препоръките на производителя и добрата инженерна практика.
2.4. Пускане на системата за взимане на проби на механични частици
Системата за взимане на проби на механични частици се пуска и работи с обходен канал. Нивото на фоновите механични частици на разредения въздух може да се определи, като се пусне разреден въздух през филтрите за механични частици. Ако се използва филтриран разреждащ въздух, може да се извърши едно измерване преди или след изпитването. Ако въздухът за разреждане не е филтриран, могат да се вземат измервания в началото и в края на цикъла, а стойностите да бъдат осреднени.
2.5. Регулиране на съотношението на разреждане
Въздухът за разреждане се регулира така, че температурата на разредения отработил газ, измерена непосредствено преди основния филтър, не надвишава 325 К (52 °С) при всеки режим. Съотношението на разреждане (q) е не по-малко от 4.
За системите, които за измерването използват концентрация при определяне съотношението на разреждането, съдържанието на СО2 или NО x в разредения въздух трябва да се измери в началото и в края на всяко изпитване. Измерванията на фоновата концентрация на СО2 или NО x на разредения въздух преди и след изпитването трябва да са съответно в границите на 100 ppm или 5 ppm едно от друго.
2.6. Проверка на анализаторите
Анализаторите на емисиите се нулират и регулират.
2.7. Изпитвателен цикъл
2.7.1. При динамометричните операции на изпитвания двигател се изпълнява следния цикъл от 13 режима.
Номер на режима |
Честота на въртене на коляновия вал |
Процент на натоварване |
Тегловен коефициент |
Продължителност на режима |
1 |
Празен ход |
— |
0,15 |
4 минути |
2 |
A |
100 |
0,08 |
2 минути |
3 |
Б |
50 |
0,10 |
2 минути |
4 |
Б |
75 |
0,10 |
2 минути |
5 |
A |
50 |
0,05 |
2 минути |
6 |
A |
75 |
0,05 |
2 минути |
7 |
A |
25 |
0,05 |
2 минути |
8 |
Б |
100 |
0,09 |
2 минути |
9 |
Б |
25 |
0,10 |
2 минути |
10 |
В |
100 |
0,08 |
2 минути |
11 |
В |
25 |
0,05 |
2 минути |
12 |
В |
75 |
0,05 |
2 минути |
13 |
В |
50 |
0,05 |
2 минути |
2.7.2. Ред на провеждане на изпитването
Започва се последователност за провеждане на изпитването. Изпитването се извършва в реда на номерата на режимите, определени в раздел 2.7.1.
Двигателят трябва да работи в продължение на предписаното време за всеки режим, като достига скоростта на въртене и натоварването през първите 20 секунди. Определената скорост се приема да е в рамките на ± 50 об./м и определеният момент на въртене се приема да е в рамките на ± 2 % от максималния момент на въртене при изпитвателната скорост.
Производителят може да поиска изпитвателната последователност да се повтори достатъчен брой пъти, за да се съберат повече проби механична маса върху филтъра. Производителят предоставя подробно описание на процедурите за оценяване и изчисляване на данните.
2.7.3. Чувствителност на анализатора
Резултатите от анализатора се записват на лентова диаграма или се измерват с друга подобна система за снемане на данни, като отработилият газ преминава през анализаторите по време на целия изпитвателен цикъл.
2.7.4. Взимане на проби от механични частици
За цялостната изпитвателна процедура се използват чифт филтри (основни и спомагателни, виж приложение III, допълнение 4). Модалните тегловни коефициенти, определени в процедурата за провеждане на изпитвателния цикъл, се отчитат като се взима проба, пропорционална на масовия дебит на газовете, по време на всеки отделен режим на цикъла. Това може да се постигне, като се регулира нормата на потока на пробата, времето за взимане на пробата и/или съответния фактор на разреждането, за да се изпълни критерия за ефективно натоварване на раздел 5.6.
Времето за взимане на пробата за всеки режим трябва да е най-малко 4 секунди за всеки тегловен коефициент от 0,01. Взимането на пробата трябва да се извършва възможно най-късно при всеки режим. Взимането на проби на механични частици се извършва не по-рано от 5 секунди преди края на всеки режим.
2.7.5. Състояние на двигателя
По време на всеки режим се записват скоростта на въртене на двигателя и натоварването, температурата на входящия въздух и декомпресията в налягането, температурата на отработилите газове и противоналягането, дебитът на горивото и на въздуха или на отработилите газове, температурата на въздуха на компресора, температурата и влажността на горивото, като се спазват изискванията за скоростта и натоварването (виж раздел 2.7.2) при взимане на проби на механични частици, но във всички случаи по време на последната минута на всеки режим.
Всички допълнителни данни, необходими за изчисленията, се записват (виж раздели 4 и 5).
2.7.6. Проверка на NO x в зоната на контрол
Проверката на NO x в зоната на контрол се извършва непосредствено след приключване на режим 13.
В режим 13, двигателят се подготвя за срок от 3 минути преди започване на измерванията. Извършват се 3 измервания на различни места в зоната на контрол, избрани от Техническата служба (1). Времето за извършване на всяко измерване е 2 минути.
Измервателната процедура е идентична с тази за измерване на NO x по 13 режимен цикъл и се извършва съгласно раздели 2.7.3, 2.7.5 и 4.1 на настоящото допълнение и съгласно приложение III, допълнение 4, раздел 3.
Изчислението се извършва съгласно раздел 4.
2.7.7. Повторна проверка на анализаторите
За извършване на повторната проверка след изпитването на емисиите се използва нулиращ газ и същия еталонен газ. Изпитването се счита, че е приемливо, когато разликата между резултатите преди изпитването и след изпитването е по-малко от 2 % от стойността на еталонния газ.
3. ИЗПИТВАТЕЛЕН ПРОБЕГ ELR
3.1. Инсталиране на измервателното оборудване
Ако е възможно, димомерът и сондите за взимане на проби се инсталират след шумозаглушителя или след всяко друго устройство за последващо третиране, ако има такова, в съответствие с общите инсталационни процедури, определени от производителят на инструмента. В допълнение, когато е възможно, се спазват изискванията на раздел 10 от ISO IDS 11614.
Преди всякакви проверки за нулев и пълен обхват на скалата, димомерът се подгрява и стабилизира в съответствие с препоръките на производителя на инструмента. Ако димомерът е снабден със система за продухване с въздух за предотвратяване образуването на нагар по измервателната оптика, тя също се активира и регулира в съответствие с препоръките на производителя.
3.2. Проверка на димомера
Проверките на нулевия и пълния обхват на скалата се извършват в режим на показание за непрозрачност, защото скалата за непрозрачност предлага две точно определени точки на калибриране, именно 0 % за непрозрачност и 100 % за непрозрачност. След това коефициентът на поглъщане на светлина се изчислява правилно въз основа на измерената непрозрачност и на L A , съгласно подадените спецификации от производителят на димомерът, когато инструментът се върне в режим на показание k.
Без да се блокира светлинния лъч на димомера, показанията се настройват на 0,0 % ± 1,0 % непрозрачност. Когато на светлината се пречи да достигне до приемника, показанията се настройват на 100,0 % ± 1,0 % непрозрачност.
3.3. Изпитвателен цикъл
3.3.1. Подготовка на двигателя
За да се стабилизират параметрите, съгласно препоръките на производителя, двигателят и системата се подгряват при пълна мощност. Фазата на предварителната подготовка трябва също така да предпазва действителното измерване от влиянието на отлагания от предходни изпитвания в изпускателната система.
Цикълът започва след като двигателят се стабилизира до 20 ± 2 сек. след фазата на предварителната подготовка. Производителят може да поиска да се проведе симулативно изпитване за допълнителна подготовка преди измервателния цикъл.
3.3.2. Последователност на изпитването
Изпитването се състои от три последователни стъпки на натоварване за всяка от трите скорости на „А“ (цикъл 1), „Б“ (цикъл 2) и „В“ (цикъл 3), определени в съответствие с приложение III, раздел 1.1, последвани от цикъл 4 при честота на въртене на коляновия вал в рамките на зоната на контрол и натоварване между 10 % и 100 %, избрани от Техническата служба (1). Следва се следната последователност при динамометричната работа върху изпитвателния двигател, както е показано във фигура 3.
Фигура 3
Последователност на изпитване ELR
а) |
Двигателят се привежда в работа при скорост „А“ на въртене на двигателя и 10 % натоварване за до 20 сек. ± 2 сек. Определената честота на въртене на коляновия вал се поддържа в рамките до ± 20 об./мин., а определеният момент на въртене се поддържа в рамките до ± 2 % от максималния момент на въртене при изпитвателната честота на въртене. |
б) |
В края на предходния етап, лостът за контролиране на скоростта бързо се премества и задържа на широко отворената позиция за 10 сек. ± 1 сек. Необходимото динамометрично натоварване се прилага, за да се поддържа скоростта на въртене в рамките на ± 150 об./мин. през първите 3 сек. и ± 20 об./мин. през останалата част от етапа. |
в) |
Последователността, описана в а) и б) се повтаря два пъти. |
г) |
След приключване на третата стъпка на натоварване двигателят се регулира за скорост В на въртене на двигателя и 10 % натоварване в рамките на 20 ± 2 сек. |
д) |
Последователността а) до в) се осъществява, като двигателят работи при скорост В на въртене на двигателя. |
е) |
След приключване на третата стъпка на натоварване двигателят се регулира за честота на въртене „В“ на двигателя и 10 % натоварване в рамките на 20 ± 2 сек. |
ж) |
Последователността а) до в) се осъществява, като двигателят работи при скорост В на въртене на двигателя. |
з) |
След приключване на третата стъпка на натоварване двигателят се регулира спрямо избраната честота на въртене на коляновия вал на двигателя и спрямо всяко натоварване над 10 % в рамките на 20 ± 2 сек. |
и) |
Последователността а) до в) се осъществява, като двигателят работи при избраната честота на въртене на коляновия вал на двигателя. |
3.4. Проверяване на цикъла
Относителните стандартни отклонения от средните стойности за дима при всяка изпитвателна честота на въртене (SV A , SV B , SV C ), изчислени в съответствие с раздел 6.3.3 на настоящото допълнение, от трите последователни стъпки на натоварване (за всяка изпитвателна скорост) са по-ниски от 15 % от средната стойност, или 10 % от пределните стойности, представени в таблица 1 на приложение I, според това, кои са по-високи. Ако разликата е по-голяма, последователността се повтаря до като три последователни стъпки на натоварване отговарят на критериите за проверка.
3.5. Повторна проверка на димомера
След измервателната стойност на изместване на нулата на димомера не надвишава ± 5,0 % от пределната стойност, посочена в таблица 1 от приложение I.
4. ИЗЧИСЛЯВАНЕ НА ГАЗООБРАЗНИТЕ ЕМИСИИ
4.1. Изчисляване на данните
За изчисляване на газообразните емисии, показанията на диаграмата за последните 30 секунди на всеки режим се осредняват и осреднените концентрации (conc) на НС, СО и NO x , по време на всеки режим, се определя от осреднените показатели на диаграмата и съответстващите данни за калибриране. Друг начин за отчитане на показания може да се използва, когато той осигурява равностойно отчитане на данните.
Гореспоменатите изисквания към NO x се прилагат единствено за проверяване на NO x в границите на зоната на контрол.
Потокът от отработил газ G EXHW или на потокът от разреден отработил газ G TOTW , ако се използва произволно, се определя в съответствие с приложение III, допълнение 4, раздел 2.3.
4.2. Корекции за сухо/влажно обогатяване
Ако измерената концентрация не e първо измерена въз основа на влагата, тя се преобразува спрямо концентрацията на влага, съгласно следните формули
За неразредения отработил газ:
и
За разредения отработил газ:
или
За въздуха за разреждане |
За всмуквания въздух (ако е различен от въздуха за разреждане) |
|
|
|
|
|
|
където:
Н a , Н d |
= |
g вода за kg сух въздух |
R d , R a |
= |
относителна влажност на разреждащия/всмуквания въздух, в % |
p d , p a |
= |
налягане на наситените пари на разреждащия/постъпващия в двигателя въздух, в kPa |
p B |
= |
общо барометрично налягане, в kPa |
4.3. Корекция на NO x за влага и температура
Защото емисиите на NO x зависят от условията на въздуха на околната среда, концентрацията на NO x се коригира за температурата и влагата на въздуха на околната среда с коефициента, представен в следните формули:
където:
А |
= |
0,309 G FUEL /G AIRD – 0,0266 |
В |
= |
– 0,209 G FUEL /G AIRD + 0,00954 |
Т a |
= |
температура на въздуха в К |
Н a |
= |
влага на всмуквания въздух, гр. вода за кг. сух въздух |
H a |
= |
|
при която
R a |
= |
относителна влажност на всмуквания въздух, в % |
p a |
= |
налягане на наситените пари на постъпващия в двигателя въздух, в kPa |
p B |
= |
общо барометрично налягане, в kPa |
4.4. Изчисляване нормите на потока на емисионните маси
Нормите на потока на емисионните маси (gr/h) за всеки режим се изчисляват, както следва, като се приеме, че гъстотата на отработилия газ е 1.293 kg/m3 при 273 К (0 °С) и 101.3 kPa:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където NO x conc , CO conc , HC conc (2) са средните концентрации (ppm) в неразредения отработил газ, както са определени в раздел 4.1.
Ако по избор газообразните емисии се определят със система за разреждане на целия дебит, се използват следните формули:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където NO x conc , CO conc , HC conc (2) са средните фонови коригирани концентрации (ppm) на всеки режим в разредения отработил газ, както са определени в приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1.1.
4.5. Изчисляване на специфичните емисии
Емисиите (g/kWh) се изчисляват за отделните компоненти по следния начин:
Тегловните коефициенти (ТК), използвани в изчисленията по-горе са съгласно раздел 2.7.1.
4.6. Изчисляване стойностите на зоната на контрол
За трите контролни точки, избрани съгласно раздел 2.7.6, емисиите на NO x се измерват и изчисляват съгласно раздел 4.6.1 и също така се определят посредством интерполация от режимите на изпитвателния цикъл, който е най-близо до съответната контролна точка, съгласно раздел 4.6.2. След това измерените стойности се сравняват с въведените стойности, съгласно раздел 4.6.3.
4.6.1. Изчисляване на специфичните емисии
За всяка от контролните точки (Z) емисията на NO x се изчислява, както следва:
4.6.2. Определяне на емисионната стойност от изпитвателния цикъл
За всяка от контролните точки емисията на NO x се интерполира от четирите най-близки режима на изпитвателния цикъл, които заобикалят избраната контролна точка Z, както е показано на фигура 4. За тези режими (R, S, T, U) се прилагат следните определения:
Честота на въртене (R) |
= |
Честота на въртене (T) = n RT |
Честота на въртене (S) |
= |
Честота на въртене (U) = n SU |
Процент на натоварване (R) |
= |
Процент на натоварване (S) |
Процент на натоварване (T) |
= |
Процент на натоварване (U) |
Емисията на NOx при избраната контролна точка Z се изчислява, както следва:
и
където,
Е R , Е S , Е T , Е U |
= |
специфична емисия на NO x награничещитережими, изчислена съгласно раздел 4.6.1. |
M R , M S , M T , M U |
= |
момент на въртене на двигателя при граничещите режими |
Фигура 4
Въвеждане на контролната точка на NO x
4.6.3. Сравняване стойностите на емисиите на NO x
Измерената специфична емисия на NO x при контролната точка Z (NO x,Z ) се сравнява с въведената стойност (Е Z ), както следва:
5. ИЗЧИСЛЯВАНЕ ЕМИСИИТЕ НА МЕХАНИЧНИТЕ ЧАСТИЦИ
5.1. Изчисляване на данните
За изчисляване на механичните частици при всеки режим се записва общата маса на пробата(M SAM,i ), преминаваща през филтъра.
Филтрите се връщат в измервателната камера и се подготвят за не по-малко от един час, но не повече от 80 часа и след това се притеглят. Брутното тегло на филтрите се записва, а тарата (виж раздел 1 на настоящото допълнение) се изважда. Масата на механичните частици М f е сборът на събраните маси механични частици от основния филтър и от помощните филтри.
Когато се използва фонова корекция, се записва масата на въздуха за разреждане (М DIL ) и масата на механичните частици (М d ). Когато се правят повече от едно измервания, трябва да се изчисли отношението М d /М DIL за всяко отделно измерване, а резултатите да се осреднят.
5.2. Система за разреждане на част от потока
Окончателните резултати, отчетени от изпитването на емисията на механични частици, се определят посредством следните стъпки. Могат да се прилагат различни методи за изчисляване на G EDFW , защото се използват различни типове контрол върху нормата на разреждане. Всички изчисления се базират на средните стойности на отделните режими по време на събиране на пробите.
5.2.1. Изокинетични системи
където r отговаря на съотношението на площта на напречния разрез на изокинетичната сонда и на изпускателната тръба:
5.2.2. Системи за измерване на концентрации на СО2 или NO x
където:
conc E |
= |
концентрация на влага в трасиращия газ в неразредения отработил газ |
conc D |
= |
концентрация на влага в трасиращия газ в разредения отработил газ |
conc A |
= |
концентрация на влага в трасиращия газ във въздуха за разреждане |
Концентрацията, измерена на суха база, се преобразува към влажна база, съгласно раздел 4.2 на настоящото допълнение.
5.2.3. Системи за измерване на СО2 и регулиране на въглерода (3)
където:
СО2D |
= |
концентрация на СО2вразреденитеотработилигазове |
СО2A |
= |
концентрация на СО2 въввъздухазаразреждане |
(концентрации в обемно процентно съдържание на влажна база)
Уравнението се основава на предположението за регулиране на въглерода (въглеродните атоми, подавани на двигателя, се емитират под формата на СО2) и се определя посредством следните стъпки:
и
5.2.4. Системи с измерване на потока
5.3. Разреждаща система за целия дебит
Отчетените резултати от изпитванията за емисиите на механични частици се определят посредством следните стъпки. Всички изчисления се основават на средните стойности от отделните режими, по време на взимането на пробите.
5.4. Изчисляване нормата на потока на масата от механични частици
Нормата на потока на масата от механични частици се изчислява, както следва:
където
=
MSAM=
i= 1, … n
се определят по време на изпитвателния цикъл, като се събират средните стойности на отделните режими, по време на взимането на пробите.
Нормата на потока на масата от механични частици може фоново да се коригира, както следва:
Когато се извършват повече от едно замерване,се заменя с
.
за отделните режими
или,
за отделните режими.
5.5. Изчисляване на специфичната емисия
Емисията на механичните частици се изчислява по следния начин:
5.6. Ефективен тегловен коефициент
Ефективният тегловен коефициент WF E,i се изчислява по следния начин:
Стойността на ефективния тегловен коефициент е в рамките на ± 0,003 (± 0,005 при режим на празен ход) от тегловните коефициенти, изброени в Раздел 2.7.1.
6. ИЗЧИСЛЯВАНЕ НА ДИМНИТЕ СТОЙНОСТИ
6.1. Алгоритъм на Бесел
Алгоритъмът на Бесел се използва, за да се изчислят средните стойности за 1 s от моменталните показания за дима, преобразувани съгласно раздел 6.3.1. Алгоритъмът емулгира нискочестотен филтър от втори ред и използването му изисква изчисленията да се повтарят, за да се определят коефициентите. Тези коефициенти са функция на времето на реагиране на системата на димомера и на нормата на взимане на проби. Следователно раздел 6.1.1 трябва да се повтаря винаги, когато времето на реагиране и/или нормата на взимане на проби се променя.
6.1.1. Изчисляване на времето на реагиране на филтъра и константите на Бесел
Необходимото време на реагиране по Бесел (t F ) е функция на физическите и електрически времена на реагиране на системата на димомера, както е посочено в приложение III, допълнение 4, раздел 5.2.4 и се изчислява със следното уравнение:
където:
t p |
= |
физическо време на реагиране, s |
t e |
= |
електрическо време на реагиране, s |
Изчисленията за определяне критичната стойност на филтъра (f c ) се основават на етапното въвеждане на 0 до 1 за ≤ 0,01 сек. (виж приложение VII). Времето на реагиране се определя, като времето между което резултатът на Бесел достигне 10 % (t10) и когато достигне 90 % (t90) от тази етапна функция. Това трябва да се получи посредством повтаряне f c до постигане t90–t10 ≈ t F . Първото повторение за f c е представено със следната формула:
Константите на Бесел, Е и К, се изчисляват със следните уравнения:
където:
D |
= |
0,618034 |
Δt |
= |
|
Ω |
= |
|
6.1.2. Изчисляване на алгоритъма на Бесел
При използване на стойностите Е и К осредненото реагиране от 1 s на Бесел за етапното въвеждане S i се изчислява, както следва:
където:
Si – 2 |
= |
Si – 1 = 0 |
Si |
= |
1 |
Yi – 2 |
= |
Yi – 1 = 0 |
Въвеждат се времената t10 и t90. Разликата във времето между t90 и t10 определя времето на реагиране t F за стойността f c . Ако това време на реагиране не е достатъчно близо до необходимото време на реагиране на датчика, повторението продължава, докато действителното време на реагиране на датчика е в рамките на 1 % от необходимото за активиране на датчика, както следва:
6.2. Оценяване на данните
Измерените стойности на дим се събират при минимална норма от 20 Hz.
6.3. Определяне на дима
6.3.1. Преобразуване на данни
След като основната мерна единица на всички димомери е пропускливостта, димните стойности се преобразуват от пропускливост (τ) към коефициента на поглъщане на светлина (k), както следва:
и
където:
k |
= |
фактор за поглъщане на светлина, в m –1 |
L A |
= |
ефективна дължина на оптическия път, според производителя на инструмента, в m |
N |
= |
непрозрачност, в % |
τ |
= |
пропускливост |
Преобразуването се прилага преди извършване на друга следваща обработка на данни.
6.3.2. Изчисляване средната димна стойност по Бесел
Правилната критична стойност f c е тази, която предизвиква необходимото време на реагиране на филтъра t F . След като се определи тази стойност, посредством процеса на повторение на раздел 6.1.1, се изчисляват правилните константи Е и К на алгоритъма на Бесел. След това се прилага алгоритъмът на Бесел към моменталните следи от дим (стойност К), както е описано в раздел 6.1.2:
Алгоритъмът на Бесел по естество е рекурсивен. Следователно са необходими първоначални входни стойности за S i – 1 и S i – 2 и първоначални входни стойности за Y i – 1 и Y i – 2 за да тръгне алгоритъмът. Те могат да се приемат да са 0.
За всеки етап на натоварване на трите скорости на въртене „А“, „Б“ и „В“, максималната стойност за 1 сек. Y max се избира от индивидуалните стойности Y i за всяка следа от дим.
6.3.3. Окончателен резултат
Средните димни стойности (SV) от всеки цикъл (изпитвателна стойност) се изчислява, както следва:
За изпитвателна скорост „А“ |
: |
|
За изпитвателна скорост „Б“ |
: |
|
За изпитвателна скорост „В“ |
: |
|
където:
Y max 1 , Y max 2 , Y max 3 |
= |
най-висока осреднена димна стойност от 1 s на Бесел за всеки от трите етапа на натоварване |
Окончателната стойност се изчислява, както следва:
(1) Изпитвателните точки се определят, като се използват одобрени статистически методи на случаен подбор.
(2) На база еквивалент на С1.
(3) Стойността „i“ е единствено валидна за еталонното гориво, определено в приложение IV.
Приложение 2
ИЗПИТВАТЕЛЕН ЦИКЪЛ ЕТС
1. ПРОЦЕДУРА ЗА СЪСТАВЯНЕ НА ГРАФИКА НА ДВИГАТЕЛЯ
1.1. Определяне диапазона на графиката на скоростта на въртене
За да се генерира ЕТС върху изпитвателната клетка, за двигателя трябва да се изготви графика преди провеждането на изпитвателния цикъл, за да се определи кривата на честотата на въртене спрямо момента на въртене. Минималните и максималните параметри на графиките на скоростите се определят, както следва:
Минимални параметри на графиката на скоростта |
= |
празен ход |
Максимални параметри на графиките на скоростта |
= |
n hi × 1,02 или скоростта, при която пълното натоварване на момента на въртене спада до нула, или която от двете стойности е по-ниска |
1.2. Изготвяне на графика за мощността на двигателя
Двигателят се подгрява до нивото на максималната мощност, за да се стабилизират параметрите на двигателя, съгласно препоръките на производителя и на добрата инженерна практика. След като двигателят е стабилизиран, графиката на двигателя се съставя, както следва:
а) |
двигателят се освобождава от хода и се пуска на празен ход; |
б) |
двигателят се пуска при настройка за пълно натоварване на впръсквателната помпа спрямо минималните параметри на графиката на скоростта; |
в) |
скоростта на въртене на двигателя се увеличава със средна норма от 8 ± 1 мин.–1/сек. за минималния до максималния диапазон на графиката за скоростта на въртене на двигателя. Точките за нанасяне на скоростите на въртене на двигателя и моментите на въртене се записват при норма на взимане на пробата на най-малко 1 точка в секунда. |
1.3. Съставяне на графика
Всички точки за изобразяване на графиката, описани в съответствие с раздел 1.2, се свързват като се използва линейна интерполация между точките. Производната крива на момента на въртене е кривата на графиката и се използва за преобразуване на нормализираните стойности на момента на въртене на цикъла на двигателя в действителни стойности на момента на въртене за изпитвателния цикъл, както са описани в раздел 2.
1.4. Изготвяне на алтернативна графика
Когато някой производител е убеден, че гореописаните техники за изготвяне на графиката не са безопасни или не са представителни за даден двигател, може да се използва алтернативна технология за изготвяне на графиката. Тези алтернативни техники трябва да отговарят на предназначението на определените процедури за изготвянето на графиката за определяне на възможния максимален момент на въртене при всички скорости на въртене на двигателя, достигани по време на изпитвателните цикли. Отклоненията от технологичните изисквания за изготвяне на графиката, определени в настоящия раздел, по причини за безопасност или представителност, се одобряват от Техническата служба, заедно с обосновката за тяхното използване. В никакъв случай, обаче, не може да се използват затихващите продължителни плавания на скоростта на двигателя за регулирани двигатели или тези оборудвани с турбокомпресор.
1.5. Аналогични изпитвания
Не е необходимо да се изготвя графика за всеки отделен двигател преди осъществяването на всеки отделен цикъл на изпитване. За всеки двигател се изготвя графика преди изпитвателния цикъл, когато:
— |
неоснователно дълъг срок от време е изминал от последната изготвена графика съгласно инженерната преценка, или |
— |
на двигателя са извършвани физически изменения или повторно калибриране, които могат потенциално да повлияят върху работата на двигателя. |
2. ПРОВЕЖДАНЕ НА ЕТАЛОНЕН ИЗПИТВАТЕЛЕН ЦИКЪЛ
Преходният изпитвателен цикъл е описан в допълнение 3 към настоящото приложение. Нормализираните стойности за момента на въртене и скоростта на въртене се променят спрямо действителните стойности, както следва, което дава ефект върху нормативно определения цикъл.
2.1. Действителна честота на въртене
Скоростта на въртене на двигателя се привежда в произволно състояние, като се използва следното уравнение:
Нормативно определената честота на въртене на двигателя (n ref ) отговаря на 100 % от стойностите на скоростта определени в графика на динамометъра на двигателя на допълнение 3. Тя се определя, както следва (виж фигура 1 на приложение I):
където n hi и n lo са определени или съгласно приложение I, раздел 2 или съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 1.1.
2.2. Действителен момент на въртене
Моментът на въртене се нормализира към максималния момент на въртене при съответната скорост. Стойностите на момента на въртене на нормативно определения цикъл се привежда в произволно състояние, като се използва кривата за изготвяне на графиката, определена съгласно раздел 1.3, както следва:
Действителен момент на въртене = (% на момента × макс. момент/100)
за съответната действителна скорост съгласно раздел 2.1.
Отрицателните стойности на момента на въртене при контролните точки („m“) приемат за целите на изготвяне на референтен цикъл произволни стойности, определени по един от следните начини:
— |
изваждане на 40 % от наличния, при съответната точка на скоростта, положителен момент на въртене, |
— |
изготвяне на графика на необходимия негативен момент на въртене за задвижване на двигателя от минималната до максималната скорост, необходима за изготвяне на графика, |
— |
определяне на отрицателния момент на въртене, необходим за задвижване на двигателя на празен ход, и на еталонните скорости и линейните интерполации между тези две точки. |
2.3. Пример за провеждане на процедура за привеждане в произволно състояние
За пример, следната изпитвателна точка се привеждат в произволно състояние:
% на скоростта |
= |
43 |
% на момента на въртене |
= |
82 |
При условията на следните стойности:
нормативно определена скорост |
= |
2 200 мин.–1 |
празен ход |
= |
600 мин.–1 |
се получава
,
където максималният момент на въртене, определен според кривата на графиката при 1 288 мин–1, е 700 Nm.
3. ПРОВЕЖДАНЕ НА ИЗПИТВАНЕ ЗА ЕМИСИИТЕ
Производителят може да поиска да се проведе симулативно изпитване за подготовка на двигателя и изпускателната система преди провеждане на измервателния цикъл.
Двигателите, зареждани с NG и LPG се разработват, като се използва изпитването ЕТС. Двигателят се подготвя при най-малко два цикъла на ЕТС и докогато емисията на СО, измерена при един цикъл на ЕТС, не надвиши 10 % от емисиите на СО, измерени при предходния цикъл на ЕТС.
3.1. Подготовка на филтрите за взимане на проби (само за дизелови двигатели)
Най-малко един час преди изпитването всеки филтър (чифт) се поставя в затворено, но не херметизирано блюдо на Петри, и в тегловна камера, за стабилизиране. В края на периода на стабилизиране, всеки филтър (чифт) се притегля и се отчита тарата. След това филтърът (чифтът) се съхранява в затворено блюдо на Петри или в херметизиран държател за филтри до поискване за изследване. Ако филтърът (чифтът) не се използва до 8 часа от отстраняването му от тегловната камера, той трябва да се подготви и повторно да се премери преди употреба.
3.2. Инсталиране на измервателното оборудване
Инструментите и сондите за взимане на проби се монтират в съответствие с изискванията. Изпускателната система се свързва към системата, предназначена за разреждане на целия поток.
3.3. Пускане на системата за разреждане и на двигателя
Системата за разреждане и двигателят се пускат и подгряват докато всички температури и налягания се стабилизират при максимална мощност, съгласно препоръките на производителя и добрата инженерна практика.
3.4. Пускане на системата за взимане на проби на механични частици (само за дизелови двигатели)
Системата за взимане на проби на механични частици се започва и провежда посредством обхождащ провод. Нивото на фоновите механични частици от разредения въздух може да се определи, като се изпусне разреден въздух през филтрите за механични частици. При използването на филтриран разреден въздух, може да се извършва едно измерване преди или след изпитването. Когато въздухът за разреждане не се филтрира, могат да се извършват измервания в началото и в края на цикъла, като стойностите се осредняват.
3.5. Регулиране на системата за разреждане на целия поток
Целият дебит на разредения отработил газ се определя така, че да се премахне кондензацията на вода в системата и да се постигне максимална температура на повърхността на филтъра от 325 К (52 °С) или по-малко (виж приложение V, раздел 2.3.1, DT).
3.6. Проверяване на анализаторите
Емисионните анализатори се нулират и регулират. Когато се използват торби за пробите, те се изпомпват.
3.7. Процедура за пускане на двигателя
Стабилизираният двигател се пуска съгласно описаната в наръчника на потребителя препоръчителната процедура на производителя за пускане, като се използва или пусков двигател или динамометъра. По избор, изпитването може да започне директно от подготвителния етап на двигателя без да се спира двигателя при достигане скоростта на празния ход.
3.8. Изпитвателен цикъл
3.8.1. Изпитвателна последователност
Последователността от изпитвания се започва, когато двигателят достигне скоростта на празния ход. Изпитването се провежда съгласно нормативния цикъл, определен в раздел 2 на настоящото допълнение. Контролните точки за скоростта на въртене и момента на въртене се задават при 5 Hz (10 Hz препоръчително) или повече. Обратната информация за скоростта и момента на въртене се записват най-малко всяка секунда по време на изпитвателния цикъл, а сигналите могат да се филтрират електронно.
3.8.2. Резултат от анализатора
При пускане на двигателя или в началото на изпитвателната последователност, когато цикълът се започне директно от етапа на предварителна подготовка, измервателното оборудване едновременно започва да:
— |
събира или анализира въздуха за разреждане, |
— |
събира или анализира разредения отработил газ, |
— |
измерва количеството разреден отработил газ (CVS) и необходимите температури и налягания, |
— |
записва обратната информация за скоростта и момента на въртене на динамометъра. |
Съдържанието на НС и NO x се измерва постоянно в разреждащия тунел при честота от 2 Hz. Средните концентрации се определят, като се интегрират сигналите от анализатора за изпитвателния цикъл. Времето за подаване на резултат от системата е не повече 20 сек. и се координира с колебанията на потока CVS и, при необходимост, отклоненията във времето за взимане на проби/изпитвателен цикъл. Съдържанието на СО, СО2, NMHC и CH4 се определя, като се интегрират или анализират концентрациите в торбата за пробите, събрани по време на цикъла. Концентрациите на газообразните емисии във въздуха за разреждане се определят, като се интегрират или събират във фонови торби. Всички други стойности се записват при минимум едно измерване в секунда (1 Hz).
3.8.3. Взимане на проби на механични частици (само за дизелови двигатели)
При пускане на двигателя или в началото на изпитвателната последователност, когато цикълът се започне директно от етапа на предварителната подготовка, системата за събиране на проби на механични частици се настройва от режим на обхождане към режим на събиране на частици.
При прилагане на компенсация без поток, помпата/ите за взимане на проба/и се регулират така, че нормата на потока през сондата за механичната проба или през трансферната тръба се поддържа на стойност до ± 5 % от установения дебит. При компенсиране на потока (т.е. оказване на пропорционален контрол върху потока на пробата) се доказва, че съотношението на потока в основния тунел към потока механична проба не се променя с повече от ± 5 % от установената му стойност (с изключение на първите 10 секунди от взимането на пробата).
Забележка: При двойно разреждане, потокът на пробата е ефективната разлика между нормата на потока през филтрите на пробите и нормата на потока на вторичния въздух за разреждане.
Средната температура и налягане при газомера/ите или входа на контролноизмервателния уред на потока се записва. Ако не може да се поддържа установената норма на дебита за целия цикъл (в рамките на ± 5 %) поради високо натоварване с частици върху филтъра, изпитването се анулира. Изпитването се повтаря, като се използва по-малък дебит и/или филтър с по-голям диаметър.
3.8.4. Затихване на двигателя
Ако двигателят затихне по време на изпитвателния цикъл, двигателят се подлага на предварителна подготовка и се пуска отново и изпитването се повтаря. В случай на повреда в някое от необходимите изпитвателни инструменти по време на изпитвателния цикъл, изпитването се анулира.
3.8.5. Работа след провеждане на изпитването
След извършване на изпитването се спира измерването на обема на разредения отработил газ, на дебита на газ в събирателните торбите и в помпата за взимане на част от пробата на емисии. За интегриращата анализираща система, взимането на проби продължава до изтичане на времето на системата за изготвяне на резултатите.
Концентрациите в събирателните торби, ако се използват такива, се анализират възможно най-бързо, но не по-късно от 20 минути след края на изпитвателния цикъл.
След изпитването на емисии се използва нулиращ газ и същия еталонен газ за повторна проверка на анализаторите. Изпитването се счита, че е приемливо, когато разликата между резултатите преди изпитването и след изпитването е по-малко от 2 % от стойността на еталонния газ.
Само при дизеловите двигатели, не по-късно от един час след приключване на изпитанието, филтрите за механични частици се връщат в помещенията за притегляне и се подготвят в затворено, но не херметизирано блюдо на Петри, за най-малко 1 час, но не повече от 80 часа преди претегляне.
3.9. Проверяване на изпитвателния пробег
3.9.1. Изместване на данни
За минимизиране отклоняващия ефект на времевото закъснение между обратната информация и еталонните стойности на цикъла, цялата последователност на обратния сигнал за скоростта и момента на въртене на двигателя може да се изпревари или забави във времето по отношение на последователността на нормативната скорост и на момента на въртене. Ако обратните сигнали са изместени, скоростта и моментът трябва да се изместят със същата стойност в същата посока.
3.9.2. Изчисляване цикъла на работа
Действителният цикъл на работа, W act (kWh), се изчислява, като се използва всяка двойка записани стойности на обратна информация за скоростта и момента на двигателя. Това се извършва след всяко изместване на данните от обратната информация, ако е избрана такава опция. Действителният цикъл на работа, W act , се използва за сравнение с еталонния цикъл на работа W ref и за изчисляване специфичните спирачни емисии (виж раздели 4.4 и 5.2). За интегрирането на еталонната и действителната двигателна мощност се използва същата методология. Ако трябва да се определят стойностите между измерените прилежащите еталонни стойности или прилежащите измерени стойности, се прилага линейно интерполиране.
При интегрирането на еталонния и действителния цикъл на работа, всички отрицателни стойности на момента на въртене се определят на нула и се включват в стойността. Ако честотата на интегрирането е по-малка от 5 Hz и, ако по време на даден отрязък от време, стойността на момента на въртене се промени от положителна към отрицателна, или от отрицателна към положителна, отрицателната част се изчислява и се нулира. Положителната част се включва в интегрираната стойност.
Стойността на W act е между –15 % и + 5 % от W ref
3.9.3. Статистика за валидиране на данните от изпитвателния цикъл
Извършват се линейни регресии на стойностите на обратната информация за еталонните стойности за скоростта, момента и мощността на въртене на двигателя. Това се извършва след всяко изместване на данните за обратна информация, когато е избрана такава опция. Използва се методът на най-малките квадрати, като най-пригодното уравнение има формата на:
където:
у |
= |
стойността на обратната информация (действителна) за скоростта (мин–1), момента (Nm), или мощността (kW) на двигателя |
m |
= |
наклон на кривата на регресия |
x |
= |
еталонна стойност за скоростта (мин–1), момента (Nm), или мощността (kW) на двигателя |
b |
= |
пресичането на „у“ с кривата на регресия |
Стандартната грешка на оценяването (SE) на „у“ по „х“ и коефициентът на определяне (r2) се изчислява за всяка една крива на регресия
Препоръчва се този анализ да се извършва при 1 Hz. Всички отрицателни стойности на момента на въртене и свързаните стойности с обратна информация се премахват от изчисленията за момента на въртене по време на цикъла и статистиката за валидиране на мощността. За да се счита дадено изпитване за валидно, се прилагат критериите на таблица 6.
Таблица 6
Допуски на кривата на регресия
|
Скорост |
Момент |
Мощност |
Стандартна грешка на оценяването (SE) на У спрямо Х |
Макс. 100 мин.–1 |
Макс. 13 % (15 %) (1) от максималния момент на въртене на двигателя по графиката на мощността |
Макс. 8 % (15 %) (1) от максималната отбелязана върху графиката мощност на двигателя |
Наклон на кривата на регресията, м |
0,95 до 1,03 |
0,83—1,03 |
0,89—1,03 (0,83—1,03) (1) |
Фактор за определяне, r2 |
Мин. 0,9700 (мин. 0,9500) (1) |
Мин. 0,8800 (мин. 0,7500) (1) |
Мин. 0,9100 (мин. 0,7500) (1) |
Пресичане на „у“ с кривата на регресия „b“ |
±50 мин.–1 |
±20 Nm или ±2 % (±20 Nm или ±2 %) (1) от максималния момент на въртене, или която стойност е по-висока |
±4 kW или ±2 % (±4 kW или ±3 %) (1) от максималната мощност, или която стойност е по-висока |
Допуска се премахване на точки от регистъра на анализите за регресията, съгласно таблица 7.
Таблица 7
Разрешено премахване на точки от регистъра на анализ за регресия
Условия |
Премахване на точки |
Обратна информация за пълното натоварване и момента на въртене < нормативно определена стойност за момента на въртене |
Момент на въртене и/или мощност |
Липса на обратна информация за натоварване, за точка на празен ход и за момента на въртене > нормативно определена стойност за момента на въртене |
Момент на въртене и/или мощност |
Липса на натоварване/затворен клапан и скорост на празен ход > нормативно определена стойност за празния ход |
Честота на въртене и/или мощност |
4. ИЗЧИСЛЯВАНЕ НА ГАЗООБРАЗНИТЕ ЕМИСИИ
4.1. Определяне на разредения поток от отработили газове
Общият поток на разредени отработили газове за цикъла (kg/изпитване) се изчислява с измерените стойности за цикъла и съответстващите данни за калибриране на устройството за измерване на потока (V0 за PDP или K v за CFV, според определението на приложение III, допълнение 5, раздел 2). Следната формула се прилага, при условие, че температурата на разредените отработили газове се поддържа постоянна за продължителността на цикъла, като се използва топлообменник (±6 K за PDP – CVS, ±11 K за CVF-CVS, виж приложение V, раздел 2.3)
За целите на системата на обемната помпа PDP – CVS:
където:
M TOTW |
= |
масата на влажния разреден отработил газ за цикъла, в kg |
V0 |
= |
обема на подаваната газ за оборот, при изпитвателни условия, m3/об. |
N p |
= |
общ брой обороти на помпата за изпитването |
p B |
= |
атмосферно налягане в изпитвателната клетка, в kPa |
p1 |
= |
спад в налягането под атмосферното при входа на помпата, в kPa |
T |
= |
средна температура на разредения отработил газ при входа на помпата за цикъла, в K |
За системата CVF-CVS:
където:
M TOTW |
= |
масата на влажния разреден отработил газ за цикъла, в kg |
t |
= |
време на цикъла, в сек. |
K v |
= |
фактор за калибриране на критичния поток в тръбата на Вентури при стандартни условия |
p A |
= |
абсолютно налягане при входа на тръбата на Вентури, в kPa |
Т |
= |
абсолютна температура при входа на тръбата на Вентури, в К |
Ако се използва система за компенсиране на потока (напр. без топлообменник), мигновените маси на емисиите се изчисляват и интегрират по време на цикъла. В такъв случай мигновената маса на разредения отработил газ се изчислява, както следва:
За целите на системата на обемната помпа PDP-CVS:
където:
M TOTW,i |
= |
мигновената маса на влажния разреден отработил газ, в kg |
N p,i |
= |
общ брой обороти на помпата за определен интервал от време |
За системата CVF-CVS:
където:
M TOTW,i |
= |
мигновената маса на влажния разреден отработил газ, в kg |
Δt i |
= |
интервал от време, в сек. |
Ако общата маса на пробата на частиците (М SAM ) и газообразните замърсители надвишава 0,5 % от общия поток на CVS (M TOTW ), потокът на CVS се коригира за М SAM или дебитът на пробите на механичните частици с постоянен обем (CVS) се регулират преди устройството за измерване на дебита (PDP или CFV).
4.2. Корекция на NO x за влага
Защото емисиите на NO x зависят от условията на въздуха на околната среда, концентрацията на NO x се коригира за влагата на въздуха на околната среда с коефициента, представен в следните формули:
а) |
за дизелови двигатели: ![]() |
б) |
за бензинови двигатели: ![]() |
където:
Н a |
= |
влага на всмуквания въздух, на kg сух въздух, |
при което:
R a |
= |
относителна влажност на всмуквания въздух, в % |
p a |
= |
налягане на наситените пари на постъпващия в двигателя въздух, в kPa |
p B |
= |
общо барометрично налягане, в kPa |
4.3. Изчисляване потока на емисионните маси
4.3.1. Системи с постоянен поток на масата
За системи с топлообменник, масата на замърсителите (g/изпитване) се определят от следните уравнения:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
(4) |
|
(5) |
|
(6) |
|
(7) |
|
където:
NO x conc , CO conc , HC conc (2), NMHC conc |
= |
са средните фонови коригирани концентрации за цикъла от измерването чрез интегриране (задължително за NO x и НС) или чрез измервателна торба, в ppm. |
M TOTW |
= |
обща маса на разредения отработил газ за цикъла съгласно раздел 4.1, в kg |
K H,D |
= |
фактор за корекция за влага за дизелови двигатели съгласно раздел 4.2 |
K H,G |
= |
фактор за корекция за влага за бензинови двигател, съгласно раздел 4.2 |
Сухите концентрации се преобразуват към влажните съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 4.2.
Определянето на NMHC conc зависи от използвания метод (виж приложение III, допълнение 4, раздел 3.3.4). И в двата случая концентрацията на СН4 се определя и изважда от концентрацията на НС, както следва:
а) |
по метода GC ![]() |
б) |
по метода NMC ![]() |
където:
НС(със сепаратор) |
= |
концентрация на НС с проба на газта, минаваща през NMC |
НС(без сепаратор) |
= |
концентрация на НС с проба на газта, обхождаща NMC |
СЕ M |
= |
ефективност на метан, съгласно приложение III, допълнение 5, раздел 1.8.4.1 |
СЕ E |
= |
ефективност на етан, съгласно приложение III, допълнение 5, раздел 1.8.4.2 |
4.3.1.1. Определяне на фоновите коригирани концентрации
Средната фонова концентрация на газообразните замърсители във въздуха за разреждане се изважда от измерените концентрации, за да се получат ефективните концентрации на замърсителите. Средните стойности на фоновите концентрации могат да се определят по метода на взимане на проби в торби или чрез постоянно измерване с интегриране. Използва се следната формула:
където:
сonc |
= |
концентрацията на съответния замърсител в разредения отработил газ, коригирана с размера на съответния замърсител, който се съдържа във въздуха за разреждане, в ррm |
conc e |
= |
концентрацията на съответния замърсител, измерена в разредения отработил газ, в ррm |
conc d |
= |
концентрацията на съответния замърсител, измерена във въздуха за разреждане, в ррm |
DF |
= |
фактор на разреждането |
Отношението на разреждане се изчислява, както следва:
а) |
за двигатели, зареждани с дизел или LPG газ ![]() |
б) |
за двигатели, зареждани с природен газ ![]() |
където:
СО2, conce |
= |
концентрацията на СО2вразреденияотработилгаз, в % от обема |
НСconce |
= |
концентрацията на НС в разредения отработил газ, в ррm С1 |
NMHCconce |
= |
концентрацията на NMНС в разредения отработил газ, в ррm С1 |
COconce |
= |
концентрацията на СО в разредения отработил газ, в ррm |
F s |
= |
коефициент на стехиометрията |
Концентрациите, измерени на суха база се преобразуват към влажна база, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 4.2.
Стехиометричният коефициент се изчислява, както следва:
където:
Х, У |
= |
сместа на горивото С x Н y |
От друга страна, ако сместа на горивото не е известен, могат да се използват следните стехиометрични коефициенти:
F s (дизел) |
= |
13,4 |
F s (LPG) |
= |
11,6 |
F s (NG) |
= |
9,5 |
4.3.2. Системи с компенсиране на потока
За системите без топлообменник, масите на замърсителите (g/изпитване) се определят, като се изчислят мигновената маса на емисиите и се интегрират мигновените стойности по време на цикъла. Също така, фоновите корекции се прилагат директно спрямо мигновената стойност на концентрация. Използват се следните формули:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
(4) |
|
(5) |
|
(6) |
|
(7) |
|
където:
conc e |
= |
концентрацията на съответния замърсител, измерена в разредения отработил газ, в ррm |
conc d |
= |
концентрацията на съответния замърсител, измерена във въздуха за разреждане, в ррm |
M TOTW,i |
= |
мигновената маса на разредения отработил газ (виж раздел 4.1), в kg |
M TOTW |
= |
обща маса на разредения отработил газ за цикъла (виж раздел 4.1), в kg |
K H,D |
= |
фактор за корекция за влага за дизелови двигатели, съгласно раздел 4.2 |
K H,G |
= |
фактор за корекцията за влага за бензинови двигатели, съгласно раздел 4.2 |
DF |
= |
фактор на разреждането, съгласно раздел 4.3.1.1 |
4.4. Изчисляване на специфичните емисии
Емисиите (g/kWh) се изчисляват за отделните компоненти по следния начин:
(за дизелови и газови двигатели)
(за дизелови и газови двигатели)
(за дизелови двигатели и двигатели, работещи с втечнен нефтен газ)
(за двигатели, работещи с природен газ)
(за двигатели, работещи с природен газ)
където:
W act |
= |
действителния цикъл на работа съгласно раздел 3.9.2, kWh |
5. ИЗЧИСЛЯВАНЕ ЕМИСИИТЕ НА МЕХАНИЧНИТЕ ЧАСТИЦИ (САМО ЗА ДИЗЕЛОВИ ДВИГАТЕЛИ)
5.1. Изчисляване потока на масата
Масата от частици (g/изпитване) се изчислява, както следва:
където:
М f |
= |
маса на частиците, събрани като проба за цикъла, в mg |
M TOTW |
= |
обща маса на разредения отработил газ за цикъла съгласно раздел 4.1, в kg |
M SAM |
= |
масата на разредения отработил газ, получена в разреждащия тунел за събиране на частици, в kg |
и:
М f |
= |
М f,p + М f,b , ако се измерват отделно, в mg |
М f,p |
= |
събраната маса частици при основния филтър, в mg |
М f,b |
= |
събраната маса частици при спомагателния филтър, в mg |
При използване на система за двойно разреждане, масата на вторичния въздух за разреждане се изважда от общата маса на двойно разредената проба на отработил газ, събран през филтъра за събиране на частици
където:
М TOT |
= |
масата на двойно разреден отработил газ, преминаващ през филтъра за събиране на частици, в kg |
М SEC |
= |
масата на вторичния въздух за разреждане, в kg |
Когато нивото на фона на частиците във въздуха за разреждане се определя съгласно с раздел 3.4, масата от частици може да бъде фоново коригирана. В такъв случай масата на частиците (g/изпитване) се изчислява, както следва:
където:
М f , M SAM , M TOTW |
= |
виж по-горе |
М DIL |
= |
маса на пробата на въздуха за разреждане, преминал през филтрите за частици |
М d |
= |
маса на пробата на частиците в отделения за разреждане на въздуха, в mg |
DF |
= |
фактор на разреждането, съгласно раздел 4.3.1.1 |
5.2. Изчисляване на специфичните емисии
Емисиите на емисии (g/kWh) се изчисляват по следния начин:
където:
W act |
= |
действителния цикъл на работа, съгласно раздел 3.9.2, в kWh. |
(1) До 1 октомври 2005 г., цифрите в скоби могат да се използват при изпитването за одобрение на тип на бензинови двигатели. Комисията докладва за напредъка в технологиите на бензиновите двигатели, за да потвърди или измени дописките на кривата на регресия, приложими към бензиновите двигатели, представени в настоящата таблица.
(2) На база еквивалент на С1.
Допълнение 3
РАБОТА НА ДИНАМОМЕТЪРА ЗА ЕТС ДВИГАТЕЛ
Време s |
Нормална скорост % |
Нормален момент % |
1 |
0 |
0 |
2 |
0 |
0 |
3 |
0 |
0 |
4 |
0 |
0 |
5 |
0 |
0 |
6 |
0 |
0 |
7 |
0 |
0 |
8 |
0 |
0 |
9 |
0 |
0 |
10 |
0 |
0 |
11 |
0 |
0 |
12 |
0 |
0 |
13 |
0 |
0 |
14 |
0 |
0 |
15 |
0 |
0 |
16 |
0,1 |
1,5 |
17 |
23,1 |
21,5 |
18 |
12,6 |
28,5 |
19 |
21,8 |
71 |
20 |
19,7 |
76,8 |
21 |
54,6 |
80,9 |
22 |
71,3 |
4,9 |
23 |
55,9 |
18,1 |
24 |
72 |
85,4 |
25 |
86,7 |
61,8 |
26 |
51,7 |
0 |
27 |
53,4 |
48,9 |
28 |
34,2 |
87,6 |
29 |
45,5 |
92,7 |
30 |
54,6 |
99,5 |
31 |
64,5 |
96,8 |
32 |
71,7 |
85,4 |
33 |
79,4 |
54,8 |
34 |
89,7 |
99,4 |
35 |
57,4 |
0 |
36 |
59,7 |
30,6 |
37 |
90,1 |
„м“ |
38 |
82,9 |
„м“ |
39 |
51,3 |
„м“ |
40 |
28,5 |
„м“ |
41 |
29,3 |
„м“ |
42 |
26,7 |
„м“ |
43 |
20,4 |
„м“ |
44 |
14,1 |
0 |
45 |
6,5 |
0 |
46 |
0 |
0 |
47 |
0 |
0 |
48 |
0 |
0 |
49 |
0 |
0 |
50 |
0 |
0 |
51 |
0 |
0 |
52 |
0 |
0 |
53 |
0 |
0 |
54 |
0 |
0 |
55 |
0 |
0 |
56 |
0 |
0 |
57 |
0 |
0 |
58 |
0 |
0 |
59 |
0 |
0 |
60 |
0 |
0 |
61 |
0 |
0 |
62 |
25,5 |
11,1 |
63 |
28,5 |
20,9 |
64 |
32 |
73,9 |
65 |
4 |
82,3 |
66 |
34,5 |
80,4 |
67 |
64,1 |
86 |
68 |
58 |
0 |
69 |
50,3 |
83,4 |
70 |
66,4 |
99,1 |
71 |
81,4 |
99,6 |
72 |
88,7 |
73,4 |
73 |
52,5 |
0 |
74 |
46,4 |
58,5 |
75 |
48,6 |
90,9 |
76 |
55,2 |
99,4 |
77 |
62,3 |
99 |
78 |
68,4 |
91,5 |
79 |
74,5 |
73,7 |
80 |
38 |
0 |
81 |
41,8 |
89,6 |
82 |
47,1 |
99,2 |
83 |
52,5 |
99,8 |
84 |
56,9 |
80,8 |
85 |
58,3 |
11,8 |
86 |
56,2 |
„м“ |
87 |
52 |
„м“ |
88 |
43,3 |
„м“ |
89 |
36,1 |
„м“ |
90 |
27,6 |
„м“ |
91 |
21,1 |
„м“ |
92 |
8 |
0 |
93 |
0 |
0 |
94 |
0 |
0 |
95 |
0 |
0 |
96 |
0 |
0 |
97 |
0 |
0 |
98 |
0 |
0 |
99 |
0 |
0 |
100 |
0 |
0 |
101 |
0 |
0 |
102 |
0 |
0 |
103 |
0 |
0 |
104 |
0 |
0 |
105 |
0 |
0 |
106 |
0 |
0 |
107 |
0 |
0 |
108 |
11,6 |
14,8 |
109 |
0 |
0 |
110 |
27,2 |
74,8 |
111 |
17 |
76,9 |
112 |
36 |
78 |
113 |
59,7 |
86 |
114 |
80,8 |
17,9 |
115 |
49,7 |
0 |
116 |
65,6 |
86 |
117 |
78,6 |
72,2 |
118 |
64,9 |
„м“ |
119 |
44,3 |
„м“ |
120 |
51,4 |
83,4 |
121 |
58,1 |
97 |
122 |
69,3 |
99,3 |
123 |
72 |
20,8 |
124 |
72,1 |
„м“ |
125 |
65,3 |
„м“ |
126 |
64 |
„м“ |
127 |
59,7 |
„м“ |
128 |
52,8 |
„м“ |
129 |
45,9 |
„м“ |
130 |
38,7 |
„м“ |
131 |
32,4 |
„м“ |
132 |
27 |
„м“ |
133 |
21,7 |
„м“ |
134 |
19,1 |
0,4 |
135 |
34,7 |
14 |
136 |
16,4 |
48,6 |
137 |
0 |
11,2 |
138 |
1,2 |
2,1 |
139 |
30,1 |
19,3 |
140 |
30 |
73,9 |
141 |
54,4 |
74,4 |
142 |
77,2 |
55,6 |
143 |
58,1 |
0 |
144 |
45 |
82,1 |
145 |
68,7 |
98,1 |
146 |
85,7 |
67,2 |
147 |
60,2 |
0 |
148 |
59,4 |
98 |
149 |
72,7 |
99,6 |
150 |
79,9 |
45 |
151 |
44,3 |
0 |
152 |
41,5 |
84,4 |
153 |
56,2 |
98,2 |
154 |
65,7 |
99,1 |
155 |
74,4 |
84,7 |
156 |
54,4 |
0 |
157 |
47,9 |
89,7 |
158 |
54,5 |
99,5 |
159 |
62,7 |
96,8 |
160 |
62,3 |
0 |
161 |
46,2 |
54,2 |
162 |
44,3 |
83,2 |
163 |
48,2 |
13,3 |
164 |
51 |
„м“ |
165 |
50 |
„м“ |
166 |
49,2 |
„м“ |
167 |
49,3 |
„м“ |
168 |
49,9 |
„м“ |
169 |
51,6 |
„м“ |
170 |
49,7 |
„м“ |
171 |
48,5 |
„м“ |
172 |
50,3 |
72,5 |
173 |
51,1 |
84,5 |
174 |
54,6 |
64,8 |
175 |
56,6 |
76,5 |
176 |
58 |
„м“ |
177 |
53,6 |
„м“ |
178 |
40,8 |
„м“ |
179 |
32,9 |
„м“ |
180 |
26,3 |
„м“ |
181 |
20,9 |
„м“ |
182 |
10 |
0 |
183 |
0 |
0 |
184 |
0 |
0 |
185 |
0 |
0 |
186 |
0 |
0 |
187 |
0 |
0 |
188 |
0 |
0 |
189 |
0 |
0 |
190 |
0 |
0 |
191 |
0 |
0 |
192 |
0 |
0 |
193 |
0 |
0 |
194 |
0 |
0 |
195 |
0 |
0 |
196 |
0 |
0 |
197 |
0 |
0 |
198 |
0 |
0 |
199 |
0 |
0 |
200 |
0 |
0 |
201 |
0 |
0 |
202 |
0 |
0 |
203 |
0 |
0 |
204 |
0 |
0 |
205 |
0 |
0 |
206 |
0 |
0 |
207 |
0 |
0 |
208 |
0 |
0 |
209 |
0 |
0 |
210 |
0 |
0 |
211 |
0 |
0 |
212 |
0 |
0 |
213 |
0 |
0 |
214 |
0 |
0 |
215 |
0 |
0 |
216 |
0 |
0 |
217 |
0 |
0 |
218 |
0 |
0 |
219 |
0 |
0 |
220 |
0 |
0 |
221 |
0 |
0 |
222 |
0 |
0 |
223 |
0 |
0 |
224 |
0 |
0 |
225 |
21,2 |
62,7 |
226 |
30,8 |
75,1 |
227 |
5,9 |
82,7 |
228 |
34,6 |
80,3 |
229 |
59,9 |
87 |
230 |
84,3 |
86,2 |
231 |
68,7 |
„м“ |
232 |
43,6 |
„м“ |
233 |
41,5 |
85,4 |
234 |
49,9 |
94,3 |
235 |
60,8 |
99 |
236 |
70,2 |
99,4 |
237 |
81,1 |
92,4 |
238 |
49,2 |
0 |
239 |
56 |
86,2 |
240 |
56,2 |
99,3 |
241 |
61,7 |
99 |
242 |
69,2 |
99,3 |
243 |
74,1 |
99,8 |
244 |
72,4 |
8,4 |
245 |
71,3 |
0 |
246 |
71,2 |
9,1 |
247 |
67,1 |
„м“ |
248 |
65,5 |
„м“ |
249 |
64,4 |
„м“ |
250 |
62,9 |
25,6 |
251 |
62,2 |
35,6 |
252 |
62,9 |
24,4 |
253 |
58,8 |
„м“ |
254 |
56,9 |
„м“ |
255 |
54,5 |
„м“ |
256 |
51,7 |
17 |
257 |
56,2 |
78,7 |
258 |
59,5 |
94,7 |
259 |
65,5 |
99,1 |
260 |
71,2 |
99,5 |
261 |
76,6 |
99,9 |
262 |
79 |
0 |
263 |
52,9 |
97,5 |
264 |
53,1 |
99,7 |
265 |
59 |
99,1 |
266 |
62,2 |
99 |
267 |
65 |
99,1 |
268 |
69 |
83,1 |
269 |
69,9 |
28,4 |
270 |
70,6 |
12,5 |
271 |
68,9 |
8,4 |
272 |
69,8 |
9,1 |
273 |
69,6 |
7 |
274 |
65,7 |
„м“ |
275 |
67,1 |
„м“ |
276 |
66,7 |
„м“ |
277 |
65,6 |
„м“ |
278 |
64,5 |
„м“ |
279 |
62,9 |
„м“ |
280 |
59,3 |
„м“ |
281 |
54,1 |
„м“ |
282 |
51,3 |
„м“ |
283 |
47,9 |
„м“ |
284 |
43,6 |
„м“ |
285 |
39,4 |
„м“ |
286 |
34,7 |
„м“ |
287 |
29,8 |
„м“ |
288 |
20,9 |
73,4 |
289 |
36,9 |
„м“ |
290 |
35,5 |
„м“ |
291 |
20,9 |
„м“ |
292 |
49,7 |
11,9 |
293 |
42,5 |
„м“ |
294 |
32 |
„м“ |
295 |
23,6 |
„м“ |
296 |
19,1 |
0 |
297 |
15,7 |
73,5 |
298 |
25,1 |
76,8 |
299 |
34,5 |
81,4 |
300 |
44,1 |
87,4 |
301 |
52,8 |
98,6 |
302 |
63,6 |
99 |
303 |
73,6 |
99,7 |
304 |
62,2 |
„м“ |
305 |
29,2 |
„м“ |
306 |
46,4 |
22 |
307 |
47,3 |
13,8 |
308 |
47,2 |
12,5 |
309 |
47,9 |
11,5 |
310 |
47,8 |
35,5 |
311 |
49,2 |
83,3 |
312 |
52,7 |
96,4 |
313 |
57,4 |
99,2 |
314 |
61,8 |
99 |
315 |
66,4 |
60,9 |
316 |
65,8 |
„м“ |
317 |
59 |
„м“ |
318 |
50,7 |
„м“ |
319 |
41,8 |
„м“ |
320 |
34,7 |
„м“ |
321 |
28,7 |
„м“ |
322 |
25,2 |
„м“ |
323 |
43 |
24,8 |
324 |
38,7 |
0 |
325 |
48,1 |
31,9 |
326 |
40,3 |
61 |
327 |
42,4 |
52,1 |
328 |
46,4 |
47,7 |
329 |
46,9 |
30,7 |
330 |
46,1 |
23,1 |
331 |
45,7 |
23,2 |
332 |
45,5 |
31,9 |
333 |
46,4 |
73,6 |
334 |
51,3 |
60,7 |
335 |
51,3 |
51,1 |
336 |
53,2 |
46,8 |
337 |
53,9 |
50 |
338 |
53,4 |
52,1 |
339 |
53,8 |
45,7 |
340 |
50,6 |
22,1 |
341 |
47,8 |
26 |
342 |
41,6 |
17,8 |
343 |
38,7 |
29,8 |
344 |
35,9 |
71,6 |
345 |
34,6 |
47,3 |
346 |
34,8 |
80,3 |
347 |
35,9 |
87,2 |
348 |
38,8 |
90,8 |
349 |
41,5 |
94,7 |
350 |
47,1 |
99,2 |
351 |
53,1 |
99,7 |
352 |
46,4 |
0 |
353 |
42,5 |
0,7 |
354 |
43,6 |
58,6 |
355 |
47,1 |
87,5 |
356 |
54,1 |
99,5 |
357 |
62,9 |
99 |
358 |
72,6 |
99,6 |
359 |
82,4 |
99,5 |
360 |
88 |
99,4 |
361 |
46,4 |
0 |
362 |
53,4 |
95,2 |
363 |
58,4 |
99,2 |
364 |
61,5 |
99 |
365 |
64,8 |
99 |
366 |
68,1 |
99,2 |
367 |
73,4 |
99,7 |
368 |
73,3 |
29,8 |
369 |
73,5 |
14,6 |
370 |
68,3 |
0 |
371 |
45,4 |
49,9 |
372 |
47,2 |
75,7 |
373 |
44,5 |
9 |
374 |
47,8 |
10,3 |
375 |
46,8 |
15,9 |
376 |
46,9 |
12,7 |
377 |
46,8 |
8,9 |
378 |
46,1 |
6,2 |
379 |
46,1 |
„м“ |
380 |
45,5 |
„м“ |
381 |
44,7 |
„м“ |
382 |
43,8 |
„м“ |
383 |
41 |
„м“ |
384 |
41,1 |
6,4 |
385 |
38 |
6,3 |
386 |
35,9 |
0,3 |
387 |
33,5 |
0 |
388 |
53,1 |
48,9 |
389 |
48,3 |
„м“ |
390 |
49,9 |
„м“ |
391 |
48 |
„м“ |
392 |
45,3 |
„м“ |
393 |
41,6 |
3,1 |
394 |
44,3 |
79 |
395 |
44,3 |
89,5 |
396 |
43,4 |
98,8 |
397 |
44,3 |
98,9 |
398 |
43 |
98,8 |
399 |
42,2 |
98,8 |
400 |
42,7 |
98,8 |
401 |
45 |
99 |
402 |
43,6 |
98,9 |
403 |
42,2 |
98,8 |
404 |
44,8 |
99 |
405 |
43,4 |
98,8 |
406 |
45 |
99 |
407 |
42,2 |
54,3 |
408 |
61,2 |
31,9 |
409 |
56,3 |
72,3 |
410 |
59,7 |
99,1 |
411 |
62,3 |
99 |
412 |
67,9 |
99,2 |
413 |
69,5 |
99,3 |
414 |
73,1 |
99,7 |
415 |
77,7 |
99,8 |
416 |
79,7 |
99,7 |
417 |
82,5 |
99,5 |
418 |
85,3 |
99,4 |
419 |
86,6 |
99,4 |
420 |
89,4 |
99,4 |
421 |
62,2 |
0 |
422 |
52,7 |
96,4 |
423 |
50,2 |
99,8 |
424 |
49,3 |
99,6 |
425 |
52,2 |
99,8 |
426 |
51,3 |
100 |
427 |
51,3 |
100 |
428 |
51,1 |
100 |
429 |
51,1 |
100 |
430 |
51,8 |
99,9 |
431 |
51,3 |
100 |
432 |
51,1 |
100 |
433 |
51,3 |
100 |
434 |
52,3 |
99,8 |
435 |
52,9 |
99,7 |
436 |
53,8 |
99,6 |
437 |
51,7 |
99,9 |
438 |
53,5 |
99,6 |
439 |
52 |
99,8 |
440 |
51,7 |
99,9 |
441 |
53,2 |
99,7 |
442 |
54,2 |
99,5 |
443 |
55,2 |
99,4 |
444 |
53,8 |
99,6 |
445 |
53,1 |
99,7 |
446 |
55 |
99,4 |
447 |
57 |
99,2 |
448 |
61,5 |
99 |
449 |
59,4 |
5,7 |
450 |
59 |
0 |
451 |
57,3 |
59,8 |
452 |
64,1 |
99 |
453 |
70,9 |
90,5 |
454 |
58 |
0 |
455 |
41,5 |
59,8 |
456 |
44,1 |
92,6 |
457 |
46,8 |
99,2 |
458 |
47,2 |
99,3 |
459 |
51 |
100 |
460 |
53,2 |
99,7 |
461 |
53,1 |
99,7 |
462 |
55,9 |
53,1 |
463 |
53,9 |
13,9 |
464 |
52,5 |
„м“ |
465 |
51,7 |
„м“ |
466 |
51,5 |
52,2 |
467 |
52,8 |
80 |
468 |
54,9 |
95 |
469 |
57,3 |
99,2 |
470 |
60,7 |
99,1 |
471 |
62,4 |
„м“ |
472 |
60,1 |
„м“ |
473 |
53,2 |
„м“ |
474 |
44 |
„м“ |
475 |
35,2 |
„м“ |
476 |
30,5 |
„м“ |
477 |
26,5 |
„м“ |
478 |
22,5 |
„м“ |
479 |
20,4 |
„м“ |
480 |
19,1 |
„м“ |
481 |
19,1 |
„м“ |
482 |
13,4 |
„м“ |
483 |
6,7 |
„м“ |
484 |
3,2 |
„м“ |
485 |
14,3 |
63,8 |
486 |
34,1 |
0 |
487 |
23,9 |
75,7 |
488 |
31,7 |
79,2 |
489 |
32,1 |
19,4 |
490 |
35,9 |
5,8 |
491 |
36,6 |
0,8 |
492 |
38,7 |
„м“ |
493 |
38,4 |
„м“ |
494 |
39,4 |
„м“ |
495 |
39,7 |
„м“ |
496 |
40,5 |
„м“ |
497 |
40,8 |
„м“ |
498 |
39,7 |
„м“ |
499 |
39,2 |
„м“ |
500 |
38,7 |
„м“ |
501 |
32,7 |
„м“ |
502 |
30,1 |
„м“ |
503 |
21,9 |
„м“ |
504 |
12,8 |
0 |
505 |
0 |
0 |
506 |
0 |
0 |
507 |
0 |
0 |
508 |
0 |
0 |
509 |
0 |
0 |
510 |
0 |
0 |
511 |
0 |
0 |
512 |
0 |
0 |
513 |
0 |
0 |
514 |
30,5 |
25,6 |
515 |
19,7 |
56,9 |
516 |
16,3 |
45,1 |
517 |
27,2 |
4,6 |
518 |
21,7 |
1,3 |
519 |
29,7 |
28,6 |
520 |
36,6 |
73,7 |
521 |
61,3 |
59,5 |
522 |
40,8 |
0 |
523 |
36,6 |
27,8 |
524 |
39,4 |
80,4 |
525 |
51,3 |
88,9 |
526 |
58,5 |
11,1 |
527 |
60,7 |
„м“ |
528 |
54,5 |
„м“ |
529 |
51,3 |
„м“ |
530 |
45,5 |
„м“ |
531 |
40,8 |
„м“ |
532 |
38,9 |
„м“ |
533 |
36,6 |
„м“ |
534 |
36,1 |
72,7 |
535 |
44,8 |
78,9 |
536 |
51,6 |
91,1 |
537 |
59,1 |
99,1 |
538 |
66 |
99,1 |
539 |
75,1 |
99,9 |
540 |
81 |
8 |
541 |
39,1 |
0 |
542 |
53,8 |
89,7 |
543 |
59,7 |
99,1 |
544 |
64,8 |
99 |
545 |
70,6 |
96,1 |
546 |
72,6 |
19,6 |
547 |
72 |
6,3 |
548 |
68,9 |
0,1 |
549 |
67,7 |
„м“ |
550 |
66,8 |
„м“ |
551 |
64,3 |
16,9 |
552 |
64,9 |
7 |
553 |
63,6 |
12,5 |
554 |
63 |
7,7 |
555 |
64,4 |
38,2 |
556 |
63 |
11,8 |
557 |
63,6 |
0 |
558 |
63,3 |
5 |
559 |
60,1 |
9,1 |
560 |
61 |
8,4 |
561 |
59,7 |
0,9 |
562 |
58,7 |
„м“ |
563 |
56 |
„м“ |
564 |
53,9 |
„м“ |
565 |
52,1 |
„м“ |
566 |
49,9 |
„м“ |
567 |
46,4 |
„м“ |
568 |
43,6 |
„м“ |
569 |
40,8 |
„м“ |
570 |
37,5 |
„м“ |
571 |
27,8 |
„м“ |
572 |
17,1 |
0,6 |
573 |
12,2 |
0,9 |
574 |
11,5 |
1,1 |
575 |
8,7 |
0,5 |
576 |
8 |
0,9 |
577 |
5,3 |
0,2 |
578 |
4 |
0 |
579 |
3,9 |
0 |
580 |
0 |
0 |
581 |
0 |
0 |
582 |
0 |
0 |
583 |
0 |
0 |
584 |
0 |
0 |
585 |
0 |
0 |
586 |
0 |
0 |
587 |
8,7 |
22,8 |
588 |
16,2 |
49,4 |
589 |
23,6 |
56 |
590 |
21,1 |
56,1 |
591 |
23,6 |
56 |
592 |
46,2 |
68,8 |
593 |
68,4 |
61,2 |
594 |
58,7 |
„м“ |
595 |
31,6 |
„м“ |
596 |
19,9 |
8,8 |
597 |
32,9 |
70,2 |
598 |
43 |
79 |
599 |
57,4 |
98,9 |
600 |
72,1 |
73,8 |
601 |
53 |
0 |
602 |
48,1 |
86 |
603 |
56,2 |
99 |
604 |
65,4 |
98,9 |
605 |
72,9 |
99,7 |
606 |
67,5 |
„м“ |
607 |
39 |
„м“ |
608 |
41,9 |
38,1 |
609 |
44,1 |
80,4 |
610 |
46,8 |
99,4 |
611 |
48,7 |
99,9 |
612 |
50,5 |
99,7 |
613 |
52,5 |
90,3 |
614 |
51 |
1,8 |
615 |
50 |
„м“ |
616 |
49,1 |
„м“ |
617 |
47 |
„м“ |
618 |
43,1 |
„м“ |
619 |
39,2 |
„м“ |
620 |
40,6 |
0,5 |
621 |
41,8 |
53,4 |
622 |
44,4 |
65,1 |
623 |
48,1 |
67,8 |
624 |
53,8 |
99,2 |
625 |
58,6 |
98,9 |
626 |
63,6 |
98,8 |
627 |
68,5 |
99,2 |
628 |
72,2 |
89,4 |
629 |
77,1 |
0 |
630 |
57,8 |
79,1 |
631 |
60,3 |
98,8 |
632 |
61,9 |
98,8 |
633 |
63,8 |
98,8 |
634 |
64,7 |
98,9 |
635 |
65,4 |
46,5 |
636 |
65,7 |
44,5 |
637 |
65,6 |
3,5 |
638 |
49,1 |
0 |
639 |
50,4 |
73,1 |
640 |
50,5 |
„м“ |
641 |
51 |
„м“ |
642 |
49,4 |
„м“ |
643 |
49,2 |
„м“ |
644 |
48,6 |
„м“ |
645 |
47,5 |
„м“ |
646 |
46,5 |
„м“ |
647 |
46 |
11,3 |
648 |
45,6 |
42,8 |
649 |
47,1 |
83 |
650 |
46,2 |
99,3 |
651 |
47,9 |
99,7 |
652 |
49,5 |
99,9 |
653 |
50,6 |
99,7 |
654 |
51 |
99,6 |
655 |
53 |
99,3 |
656 |
54,9 |
99,1 |
657 |
55,7 |
99 |
658 |
56 |
99 |
659 |
56,1 |
9,3 |
660 |
55,6 |
„м“ |
661 |
55,4 |
„м“ |
662 |
54,9 |
51,3 |
663 |
54,9 |
59,8 |
664 |
54 |
39,3 |
665 |
53,8 |
„м“ |
666 |
52 |
„м“ |
667 |
50,4 |
„м“ |
668 |
50,6 |
0 |
669 |
49,3 |
41,7 |
670 |
50 |
73,2 |
671 |
50,4 |
99,7 |
672 |
51,9 |
99,5 |
673 |
53,6 |
99,3 |
674 |
54,6 |
99,1 |
675 |
56 |
99 |
676 |
55,8 |
99 |
677 |
58,4 |
98,9 |
678 |
59,9 |
98,8 |
679 |
60,9 |
98,8 |
680 |
63 |
98,8 |
681 |
64,3 |
98,9 |
682 |
64,8 |
64 |
683 |
65,9 |
46,5 |
684 |
66,2 |
28,7 |
685 |
65,2 |
1,8 |
686 |
65 |
6,8 |
687 |
63,6 |
53,6 |
688 |
62,4 |
82,5 |
689 |
61,8 |
98,8 |
690 |
59,8 |
98,8 |
691 |
59,2 |
98,8 |
692 |
59,7 |
98,8 |
693 |
61,2 |
98,8 |
694 |
62,2 |
49,4 |
695 |
62,8 |
37,2 |
696 |
63,5 |
46,3 |
697 |
64,7 |
72,3 |
698 |
64,7 |
72,3 |
699 |
65,4 |
77,4 |
700 |
66,1 |
69,3 |
701 |
64,3 |
„м“ |
702 |
64,3 |
„м“ |
703 |
63 |
„м“ |
704 |
62,2 |
„м“ |
705 |
61,6 |
„м“ |
706 |
62,4 |
„м“ |
707 |
62,2 |
„м“ |
708 |
61 |
„м“ |
709 |
58,7 |
„м“ |
710 |
55,5 |
„м“ |
711 |
51,7 |
„м“ |
712 |
49,2 |
„м“ |
713 |
48,8 |
40,4 |
714 |
47,9 |
„м“ |
715 |
46,2 |
„м“ |
716 |
45,6 |
9,8 |
717 |
45,6 |
34,5 |
718 |
45,5 |
37,1 |
719 |
43,8 |
„м“ |
720 |
41,9 |
„м“ |
721 |
41,3 |
„м“ |
722 |
41,4 |
„м“ |
723 |
41,2 |
„м“ |
724 |
41,8 |
„м“ |
725 |
41,8 |
„м“ |
726 |
43,2 |
17,4 |
727 |
45 |
29 |
728 |
44,2 |
„м“ |
729 |
43,9 |
„м“ |
730 |
38 |
10,7 |
731 |
56,8 |
„м“ |
732 |
57,1 |
„м“ |
733 |
52 |
„м“ |
734 |
44,4 |
„м“ |
735 |
40,2 |
„м“ |
736 |
39,2 |
16,5 |
737 |
38,9 |
73,2 |
738 |
39,9 |
89,8 |
739 |
42,3 |
98,6 |
740 |
43,7 |
98,8 |
741 |
45,5 |
99,1 |
742 |
45,6 |
99,2 |
743 |
48,1 |
99,7 |
744 |
49 |
100 |
745 |
49,8 |
99,9 |
746 |
49,8 |
99,9 |
747 |
51,9 |
99,5 |
748 |
52,3 |
99,4 |
749 |
53,3 |
99,3 |
750 |
52,9 |
99,3 |
751 |
54,3 |
99,2 |
752 |
55,5 |
99,1 |
753 |
56,7 |
99 |
754 |
61,7 |
98,8 |
755 |
64,3 |
47,4 |
756 |
64,7 |
1,8 |
757 |
66,2 |
„м“ |
758 |
49,1 |
„м“ |
759 |
52,1 |
46 |
760 |
52,6 |
61 |
761 |
52,9 |
0 |
762 |
52,3 |
20,4 |
763 |
54,2 |
56,7 |
764 |
55,4 |
59,8 |
765 |
56,1 |
49,2 |
766 |
56,8 |
33,7 |
767 |
57,2 |
96 |
768 |
58,6 |
98,9 |
769 |
59,5 |
98,8 |
770 |
61,2 |
98,8 |
771 |
62,1 |
98,8 |
772 |
62,7 |
98,8 |
773 |
62,8 |
98,8 |
774 |
64 |
98,9 |
775 |
63,2 |
46,3 |
776 |
62,4 |
„м“ |
777 |
60,3 |
„м“ |
778 |
58,7 |
„м“ |
779 |
57,2 |
„м“ |
780 |
56,1 |
„м“ |
781 |
56 |
9,3 |
782 |
55,2 |
26,3 |
783 |
54,8 |
42,8 |
784 |
55,7 |
47,1 |
785 |
56,6 |
52,4 |
786 |
58 |
50,3 |
787 |
58,6 |
20,6 |
788 |
58,7 |
„м“ |
789 |
59,3 |
„м“ |
790 |
58,6 |
„м“ |
791 |
60,5 |
9,7 |
792 |
59,2 |
9,6 |
793 |
59,9 |
9,6 |
794 |
59,6 |
9,6 |
795 |
59,9 |
6,2 |
796 |
59,9 |
9,6 |
797 |
60,5 |
13,1 |
798 |
60,3 |
20,7 |
799 |
59,9 |
31 |
800 |
60,5 |
42 |
801 |
61,5 |
52,5 |
802 |
60,9 |
51,4 |
803 |
61,2 |
57,7 |
804 |
62,8 |
98,8 |
805 |
63,4 |
96,1 |
806 |
64,6 |
45,4 |
807 |
64,1 |
5 |
808 |
63 |
3,2 |
809 |
62,7 |
14,9 |
810 |
63,5 |
35,8 |
811 |
64,1 |
73,3 |
812 |
64,3 |
37,4 |
813 |
64,1 |
21 |
814 |
63,7 |
21 |
815 |
62,9 |
18 |
816 |
62,4 |
32,7 |
817 |
61,7 |
46,2 |
818 |
59,8 |
45,1 |
819 |
57,4 |
43,9 |
820 |
54,8 |
42,8 |
821 |
54,3 |
65,2 |
822 |
52,9 |
62,1 |
823 |
52,4 |
30,6 |
824 |
50,4 |
„м“ |
825 |
48,6 |
„м“ |
826 |
47,9 |
„м“ |
827 |
46,8 |
„м“ |
828 |
46,9 |
9,4 |
829 |
49,5 |
41,7 |
830 |
50,5 |
37,8 |
831 |
52,3 |
20,4 |
832 |
54,1 |
30,7 |
833 |
56,3 |
41,8 |
834 |
58,7 |
26,5 |
835 |
57,3 |
„м“ |
836 |
59 |
„м“ |
837 |
59,8 |
„м“ |
838 |
60,3 |
„м“ |
839 |
61,2 |
„м“ |
840 |
61,8 |
„м“ |
841 |
62,5 |
„м“ |
842 |
62,4 |
„м“ |
843 |
61,5 |
„м“ |
844 |
63,7 |
„м“ |
845 |
61,9 |
„м“ |
846 |
61,6 |
29,7 |
847 |
60,3 |
„м“ |
848 |
59,2 |
„м“ |
849 |
57,3 |
„м“ |
850 |
52,3 |
„м“ |
851 |
49,3 |
„м“ |
852 |
47,3 |
„м“ |
853 |
46,3 |
38,8 |
854 |
46,8 |
35,1 |
855 |
46,6 |
„м“ |
856 |
44,3 |
„м“ |
857 |
43,1 |
„м“ |
858 |
42,4 |
2,1 |
859 |
41,8 |
2,4 |
860 |
43,8 |
68,8 |
861 |
44,6 |
89,2 |
862 |
46 |
99,2 |
863 |
46,9 |
99,4 |
864 |
47,9 |
99,7 |
865 |
50,2 |
99,8 |
866 |
51,2 |
99,6 |
867 |
52,3 |
99,4 |
868 |
53 |
99,3 |
869 |
54,2 |
99,2 |
870 |
55,5 |
99,1 |
871 |
56,7 |
99 |
872 |
57,3 |
98,9 |
873 |
58 |
98,9 |
874 |
60,5 |
31,1 |
875 |
60,2 |
„м“ |
876 |
60,3 |
„м“ |
877 |
60,5 |
6,3 |
878 |
61,4 |
19,3 |
879 |
60,3 |
1,2 |
880 |
60,5 |
2,9 |
881 |
61,2 |
34,1 |
882 |
61,6 |
13,2 |
883 |
61,5 |
16,4 |
884 |
61,2 |
16,4 |
885 |
61,3 |
„м“ |
886 |
63,1 |
„м“ |
887 |
63,2 |
4,8 |
888 |
62,3 |
22,3 |
889 |
62 |
38,5 |
890 |
61,6 |
29,6 |
891 |
61,6 |
26,6 |
892 |
61,8 |
28,1 |
893 |
62 |
29,6 |
894 |
62 |
16,3 |
895 |
61,1 |
„м“ |
896 |
61,2 |
„м“ |
897 |
60,7 |
19,2 |
898 |
60,7 |
32,5 |
899 |
60,9 |
17,8 |
900 |
60,1 |
19,2 |
901 |
59,3 |
38,2 |
902 |
59,9 |
45 |
903 |
59,4 |
32,4 |
904 |
59,2 |
23,5 |
905 |
59,5 |
40,8 |
906 |
58,3 |
„м“ |
907 |
58,2 |
„м“ |
908 |
57,6 |
„м“ |
909 |
57,1 |
„м“ |
910 |
57 |
0,6 |
911 |
57 |
26,3 |
912 |
56,5 |
29,2 |
913 |
56,3 |
20,5 |
914 |
56,1 |
„м“ |
915 |
55,2 |
„м“ |
916 |
54,7 |
17,5 |
917 |
55,2 |
29,2 |
918 |
55,2 |
29,2 |
919 |
55,9 |
16 |
920 |
55,9 |
26,3 |
921 |
56,1 |
36,5 |
922 |
55,8 |
19 |
923 |
55,9 |
9,2 |
924 |
55,8 |
21,9 |
925 |
56,4 |
42,8 |
926 |
56,4 |
38 |
927 |
56,4 |
11 |
928 |
56,4 |
35,1 |
929 |
54 |
7,3 |
930 |
53,4 |
5,4 |
931 |
52,3 |
27,6 |
932 |
52,1 |
32 |
933 |
52,3 |
33,4 |
934 |
52,2 |
34,9 |
935 |
52,8 |
60,1 |
936 |
53,7 |
69,7 |
937 |
54 |
70,7 |
938 |
55,1 |
71,7 |
939 |
55,2 |
46 |
940 |
54,7 |
12,6 |
941 |
52,5 |
0 |
942 |
51,8 |
24,7 |
943 |
51,4 |
43,9 |
944 |
50,9 |
71,1 |
945 |
51,2 |
76,8 |
946 |
50,3 |
87,5 |
947 |
50,2 |
99,8 |
948 |
50,9 |
100 |
949 |
49,9 |
99,7 |
950 |
50,9 |
100 |
951 |
49,8 |
99,7 |
952 |
50,4 |
99,8 |
953 |
50,4 |
99,8 |
954 |
49,7 |
99,7 |
955 |
51 |
100 |
956 |
50,3 |
99,8 |
957 |
50,2 |
99,8 |
958 |
49,9 |
99,7 |
959 |
50,9 |
100 |
960 |
50 |
99,7 |
961 |
50,2 |
99,8 |
962 |
50,2 |
99,8 |
963 |
49,9 |
99,7 |
964 |
50,4 |
99,8 |
965 |
50,2 |
99,8 |
966 |
50,3 |
99,8 |
967 |
49,9 |
99,7 |
968 |
51,1 |
100 |
969 |
50,6 |
99,9 |
970 |
49,9 |
99,7 |
971 |
49,6 |
99,6 |
972 |
49,4 |
99,6 |
973 |
49 |
99,5 |
974 |
49,8 |
99,7 |
975 |
50,9 |
100 |
976 |
50,4 |
99,8 |
977 |
49,8 |
99,7 |
978 |
49,1 |
99,5 |
979 |
50,4 |
99,8 |
980 |
49,8 |
99,7 |
981 |
49,3 |
99,5 |
982 |
49,1 |
99,5 |
983 |
49,9 |
99,7 |
984 |
49,1 |
99,5 |
985 |
50,4 |
99,8 |
986 |
50,9 |
100 |
987 |
51,4 |
99,9 |
988 |
51,5 |
99,9 |
989 |
52,2 |
99,7 |
990 |
52,8 |
74,1 |
991 |
53,3 |
46 |
992 |
53,6 |
36,4 |
993 |
53,4 |
33,5 |
994 |
53,9 |
58,9 |
995 |
55,2 |
73,8 |
996 |
55,8 |
52,4 |
997 |
55,7 |
9,2 |
998 |
55,8 |
2,2 |
999 |
56,4 |
33,6 |
1000 |
55,4 |
„м“ |
1001 |
55,2 |
„м“ |
1002 |
55,8 |
26,3 |
1003 |
55,8 |
23,3 |
1004 |
56,4 |
50,2 |
1005 |
57,6 |
68,3 |
1006 |
58,8 |
90,2 |
1007 |
59,9 |
98,9 |
1008 |
62,3 |
98,8 |
1009 |
63,1 |
74,4 |
1010 |
63,7 |
49,4 |
1011 |
63,3 |
9,8 |
1012 |
48 |
0 |
1013 |
47,9 |
73,5 |
1014 |
49,9 |
99,7 |
1015 |
49,9 |
48,8 |
1016 |
49,6 |
2,3 |
1017 |
49,9 |
„м“ |
1018 |
49,3 |
„м“ |
1019 |
49,7 |
47,5 |
1020 |
49,1 |
„м“ |
1021 |
49,4 |
„м“ |
1022 |
48,3 |
„м“ |
1023 |
49,4 |
„м“ |
1024 |
48,5 |
„м“ |
1025 |
48,7 |
„м“ |
1026 |
48,7 |
„м“ |
1027 |
49,1 |
„м“ |
1028 |
49 |
„м“ |
1029 |
49,8 |
„м“ |
1030 |
48,7 |
„м“ |
1031 |
48,5 |
„м“ |
1032 |
49,3 |
31,3 |
1033 |
49,7 |
45,3 |
1034 |
48,3 |
44,5 |
1035 |
49,8 |
61 |
1036 |
49,4 |
64,3 |
1037 |
49,8 |
64,4 |
1038 |
50,5 |
65,6 |
1039 |
50,3 |
64,5 |
1040 |
51,2 |
82,9 |
1041 |
50,5 |
86 |
1042 |
50,6 |
89 |
1043 |
50,4 |
81,4 |
1044 |
49,9 |
49,9 |
1045 |
49,1 |
20,1 |
1046 |
47,9 |
24 |
1047 |
48,1 |
36,2 |
1048 |
47,5 |
34,5 |
1049 |
46,9 |
30,3 |
1050 |
47,7 |
53,5 |
1051 |
46,9 |
61,6 |
1052 |
46,5 |
73,6 |
1053 |
48 |
84,6 |
1054 |
47,2 |
87,7 |
1055 |
48,7 |
80 |
1056 |
48,7 |
50,4 |
1057 |
47,8 |
38,6 |
1058 |
48,8 |
63,1 |
1059 |
47,4 |
5 |
1060 |
47,3 |
47,4 |
1061 |
47,3 |
49,8 |
1062 |
46,9 |
23,9 |
1063 |
46,7 |
44,6 |
1064 |
46,8 |
65,2 |
1065 |
46,9 |
60,4 |
1066 |
46,7 |
61,5 |
1067 |
45,5 |
„м“ |
1068 |
45,5 |
„м“ |
1069 |
44,2 |
„м“ |
1070 |
43 |
„м“ |
1071 |
42,5 |
„м“ |
1072 |
41 |
„м“ |
1073 |
39,9 |
„м“ |
1074 |
39,9 |
38,2 |
1075 |
40,1 |
48,1 |
1076 |
39,9 |
48 |
1077 |
39,4 |
59,3 |
1078 |
43,8 |
19,8 |
1079 |
52,9 |
0 |
1080 |
52,8 |
88,9 |
1081 |
53,4 |
99,5 |
1082 |
54,7 |
99,3 |
1083 |
56,3 |
99,1 |
1084 |
57,5 |
99 |
1085 |
59 |
98,9 |
1086 |
59,8 |
98,9 |
1087 |
60,1 |
98,9 |
1088 |
61,8 |
48,3 |
1089 |
61,8 |
55,6 |
1090 |
61,7 |
59,8 |
1091 |
62 |
55,6 |
1092 |
62,3 |
29,6 |
1093 |
62 |
19,3 |
1094 |
61,3 |
7,9 |
1095 |
61,1 |
19,2 |
1096 |
61,2 |
43 |
1097 |
61,1 |
59,7 |
1098 |
61,1 |
98,8 |
1099 |
61,3 |
98,8 |
1100 |
61,3 |
26,6 |
1101 |
60,4 |
„м“ |
1102 |
58,8 |
„м“ |
1103 |
57,7 |
„м“ |
1104 |
56 |
„м“ |
1105 |
54,7 |
„м“ |
1106 |
53,3 |
„м“ |
1107 |
52,6 |
23,2 |
1108 |
53,4 |
84,2 |
1109 |
53,9 |
99,4 |
1110 |
54,9 |
99,3 |
1111 |
55,8 |
99,2 |
1112 |
57,1 |
99 |
1113 |
56,5 |
99,1 |
1114 |
58,9 |
98,9 |
1115 |
58,7 |
98,9 |
1116 |
59,8 |
98,9 |
1117 |
61 |
98,8 |
1118 |
60,7 |
19,2 |
1119 |
59,4 |
„м“ |
1120 |
57,9 |
„м“ |
1121 |
57,6 |
„м“ |
1122 |
56,3 |
„м“ |
1123 |
55 |
„м“ |
1124 |
53,7 |
„м“ |
1125 |
52,1 |
„м“ |
1126 |
51,1 |
„м“ |
1127 |
49,7 |
25,8 |
1128 |
49,1 |
46,1 |
1129 |
48,7 |
46,9 |
1130 |
48,2 |
46,7 |
1131 |
48 |
70 |
1132 |
48 |
70 |
1133 |
47,2 |
67,6 |
1134 |
47,3 |
67,6 |
1135 |
46,6 |
74,7 |
1136 |
47,4 |
13 |
1137 |
46,3 |
„м“ |
1138 |
45,4 |
„м“ |
1139 |
45,5 |
24,8 |
1140 |
44,8 |
73,8 |
1141 |
46,6 |
99 |
1142 |
46,3 |
98,9 |
1143 |
48,5 |
99,4 |
1144 |
49,9 |
99,7 |
1145 |
49,1 |
99,5 |
1146 |
49,1 |
99,5 |
1147 |
51 |
100 |
1148 |
51,5 |
99,9 |
1149 |
50,9 |
100 |
1150 |
51,6 |
99,9 |
1151 |
52,1 |
99,7 |
1152 |
50,9 |
100 |
1153 |
52,2 |
99,7 |
1154 |
51,5 |
98,3 |
1155 |
51,5 |
47,2 |
1156 |
50,8 |
78,4 |
1157 |
50,3 |
83 |
1158 |
50,3 |
31,7 |
1159 |
49,3 |
31,3 |
1160 |
48,8 |
21,5 |
1161 |
47,8 |
59,4 |
1162 |
48,1 |
77,1 |
1163 |
48,4 |
87,6 |
1164 |
49,6 |
87,5 |
1165 |
51 |
81,4 |
1166 |
51,6 |
66,7 |
1167 |
53,3 |
63,2 |
1168 |
55,2 |
62 |
1169 |
55,7 |
43,9 |
1170 |
56,4 |
30,7 |
1171 |
56,8 |
23,4 |
1172 |
57 |
„м“ |
1173 |
57,6 |
„м“ |
1174 |
56,9 |
„м“ |
1175 |
56,4 |
4 |
1176 |
57 |
23,4 |
1177 |
56,4 |
41,7 |
1178 |
57 |
49,2 |
1179 |
57,7 |
56,6 |
1180 |
58,6 |
56,6 |
1181 |
58,9 |
64 |
1182 |
59,4 |
68,2 |
1183 |
58,8 |
71,4 |
1184 |
60,1 |
71,3 |
1185 |
60,6 |
79,1 |
1186 |
60,7 |
83,3 |
1187 |
60,7 |
77,1 |
1188 |
60 |
73,5 |
1189 |
60,2 |
55,5 |
1190 |
59,7 |
54,4 |
1191 |
59,8 |
73,3 |
1192 |
59,8 |
77,9 |
1193 |
59,8 |
73,9 |
1194 |
60 |
76,5 |
1195 |
59,5 |
82,3 |
1196 |
59,9 |
82,8 |
1197 |
59,8 |
65,8 |
1198 |
59 |
48,6 |
1199 |
58,9 |
62,2 |
1200 |
59,1 |
70,4 |
1201 |
58,9 |
62,1 |
1202 |
58,4 |
67,4 |
1203 |
58,7 |
58,9 |
1204 |
58,3 |
57,7 |
1205 |
57,5 |
57,8 |
1206 |
57,2 |
57,6 |
1207 |
57,1 |
42,6 |
1208 |
57 |
70,1 |
1209 |
56,4 |
59,6 |
1210 |
56,7 |
39 |
1211 |
55,9 |
68,1 |
1212 |
56,3 |
79,1 |
1213 |
56,7 |
89,7 |
1214 |
56 |
89,4 |
1215 |
56 |
93,1 |
1216 |
56,4 |
93,1 |
1217 |
56,7 |
94,4 |
1218 |
56,9 |
94,8 |
1219 |
57 |
94,1 |
1220 |
57,7 |
94,3 |
1221 |
57,5 |
93,7 |
1222 |
58,4 |
93,2 |
1223 |
58,7 |
93,2 |
1224 |
58,2 |
93,7 |
1225 |
58,5 |
93,1 |
1226 |
58,8 |
86,2 |
1227 |
59 |
72,9 |
1228 |
58,2 |
59,9 |
1229 |
57,6 |
8,5 |
1230 |
57,1 |
47,6 |
1231 |
57,2 |
74,4 |
1232 |
57 |
79,1 |
1233 |
56,7 |
67,2 |
1234 |
56,8 |
69,1 |
1235 |
56,9 |
71,3 |
1236 |
57 |
77,3 |
1237 |
57,4 |
78,2 |
1238 |
57,3 |
70,6 |
1239 |
57,7 |
64 |
1240 |
57,5 |
55,6 |
1241 |
58,6 |
49,6 |
1242 |
58,2 |
41,1 |
1243 |
58,8 |
40,6 |
1244 |
58,3 |
21,1 |
1245 |
58,7 |
24,9 |
1246 |
59,1 |
24,8 |
1247 |
58,6 |
„м“ |
1248 |
58,8 |
„м“ |
1249 |
58,8 |
„м“ |
1250 |
58,7 |
„м“ |
1251 |
59,1 |
„м“ |
1252 |
59,1 |
„м“ |
1253 |
59,4 |
„м“ |
1254 |
60,6 |
2,6 |
1255 |
59,6 |
„м“ |
1256 |
60,1 |
„м“ |
1257 |
60,6 |
„м“ |
1258 |
59,6 |
4,1 |
1259 |
60,7 |
7,1 |
1260 |
60,5 |
„м“ |
1261 |
59,7 |
„м“ |
1262 |
59,6 |
„м“ |
1263 |
59,8 |
„м“ |
1264 |
59,6 |
4,9 |
1265 |
60,1 |
5,9 |
1266 |
59,9 |
6,1 |
1267 |
59,7 |
„м“ |
1268 |
59,6 |
„м“ |
1269 |
59,7 |
22 |
1270 |
59,8 |
10,3 |
1271 |
59,9 |
10 |
1272 |
60,6 |
6,2 |
1273 |
60,5 |
7,3 |
1274 |
60,2 |
14,8 |
1275 |
60,6 |
8,2 |
1276 |
60,6 |
5,5 |
1277 |
61 |
14,3 |
1278 |
61 |
12 |
1279 |
61,3 |
34,2 |
1280 |
61,2 |
17,1 |
1281 |
61,5 |
15,7 |
1282 |
61 |
9,5 |
1283 |
61,1 |
9,2 |
1284 |
60,5 |
4,3 |
1285 |
60,2 |
7,8 |
1286 |
60,2 |
5,9 |
1287 |
60,2 |
5,3 |
1288 |
59,9 |
4,6 |
1289 |
59,4 |
21,5 |
1290 |
59,6 |
15,8 |
1291 |
59,3 |
10,1 |
1292 |
58,9 |
9,4 |
1293 |
58,8 |
9 |
1294 |
58,9 |
35,4 |
1295 |
58,9 |
30,7 |
1296 |
58,9 |
25,9 |
1297 |
58,7 |
22,9 |
1298 |
58,7 |
24,4 |
1299 |
59,3 |
61 |
1300 |
60,1 |
56 |
1301 |
60,5 |
50,6 |
1302 |
59,5 |
16,2 |
1303 |
59,7 |
50 |
1304 |
59,7 |
31,4 |
1305 |
60,1 |
43,1 |
1306 |
60,8 |
38,4 |
1307 |
60,9 |
40,2 |
1308 |
61,3 |
49,7 |
1309 |
61,8 |
45,9 |
1310 |
62 |
45,9 |
1311 |
62,2 |
45,8 |
1312 |
62,6 |
46,8 |
1313 |
62,7 |
44,3 |
1314 |
62,9 |
44,4 |
1315 |
63,1 |
43,7 |
1316 |
63,5 |
46,1 |
1317 |
63,6 |
40,7 |
1318 |
64,3 |
49,5 |
1319 |
63,7 |
27 |
1320 |
63,8 |
15 |
1321 |
63,6 |
18,7 |
1322 |
63,4 |
8,4 |
1323 |
63,2 |
8,7 |
1324 |
63,3 |
21,6 |
1325 |
62,9 |
19,7 |
1326 |
63 |
22,1 |
1327 |
63,1 |
20,3 |
1328 |
61,8 |
19,1 |
1329 |
61,6 |
17,1 |
1330 |
61 |
0 |
1331 |
61,2 |
22 |
1332 |
60,8 |
40,3 |
1333 |
61,1 |
34,3 |
1334 |
60,7 |
16,1 |
1335 |
60,6 |
16,6 |
1336 |
60,5 |
18,5 |
1337 |
60,6 |
29,8 |
1338 |
60,9 |
19,5 |
1339 |
60,9 |
22,3 |
1340 |
61,4 |
35,8 |
1341 |
61,3 |
42,9 |
1342 |
61,5 |
31 |
1343 |
61,3 |
19,2 |
1344 |
61 |
9,3 |
1345 |
60,8 |
44,2 |
1346 |
60,9 |
55,3 |
1347 |
61,2 |
56 |
1348 |
60,9 |
60,1 |
1349 |
60,7 |
59,1 |
1350 |
60,9 |
56,8 |
1351 |
60,7 |
58,1 |
1352 |
59,6 |
78,4 |
1353 |
59,6 |
84,6 |
1354 |
59,4 |
66,6 |
1355 |
59,3 |
75,5 |
1356 |
58,9 |
49,6 |
1357 |
59,1 |
75,8 |
1358 |
59 |
77,6 |
1359 |
59 |
67,8 |
1360 |
59 |
56,7 |
1361 |
58,8 |
54,2 |
1362 |
58,9 |
59,6 |
1363 |
58,9 |
60,8 |
1364 |
59,3 |
56,1 |
1365 |
58,9 |
48,5 |
1366 |
59,3 |
42,9 |
1367 |
59,4 |
41,4 |
1368 |
59,6 |
38,9 |
1369 |
59,4 |
32,9 |
1370 |
59,3 |
30,6 |
1371 |
59,4 |
30 |
1372 |
59,4 |
25,3 |
1373 |
58,8 |
18,6 |
1374 |
59,1 |
18 |
1375 |
58,5 |
10,6 |
1376 |
58,8 |
10,5 |
1377 |
58,5 |
8,2 |
1378 |
58,7 |
13,7 |
1379 |
59,1 |
7,8 |
1380 |
59,1 |
6 |
1381 |
59,1 |
6 |
1382 |
59,4 |
13,1 |
1383 |
59,7 |
22,3 |
1384 |
60,7 |
10,5 |
1385 |
59,8 |
9,8 |
1386 |
60,2 |
8,8 |
1387 |
59,9 |
8,7 |
1388 |
61 |
9,1 |
1389 |
60,6 |
28,2 |
1390 |
60,6 |
22 |
1391 |
59,6 |
23,2 |
1392 |
59,6 |
19 |
1393 |
60,6 |
38,4 |
1394 |
59,8 |
41,6 |
1395 |
60 |
47,3 |
1396 |
60,5 |
55,4 |
1397 |
60,9 |
58,7 |
1398 |
61,3 |
37,9 |
1399 |
61,2 |
38,3 |
1400 |
61,4 |
58,7 |
1401 |
61,3 |
51,3 |
1402 |
61,4 |
71,1 |
1403 |
61,1 |
51 |
1404 |
61,5 |
56,6 |
1405 |
61 |
60,6 |
1406 |
61,1 |
75,4 |
1407 |
61,4 |
69,4 |
1408 |
61,6 |
69,9 |
1409 |
61,7 |
59,6 |
1410 |
61,8 |
54,8 |
1411 |
61,6 |
53,6 |
1412 |
61,3 |
53,5 |
1413 |
61,3 |
52,9 |
1414 |
61,2 |
54,1 |
1415 |
61,3 |
53,2 |
1416 |
61,2 |
52,2 |
1417 |
61,2 |
52,3 |
1418 |
61 |
48 |
1419 |
60,9 |
41,5 |
1420 |
61 |
32,2 |
1421 |
60,7 |
22 |
1422 |
60,7 |
23,3 |
1423 |
60,8 |
38,8 |
1424 |
61 |
40,7 |
1425 |
61 |
30,6 |
1426 |
61,3 |
62,6 |
1427 |
61,7 |
55,9 |
1428 |
62,3 |
43,4 |
1429 |
62,3 |
37,4 |
1430 |
62,3 |
35,7 |
1431 |
62,8 |
34,4 |
1432 |
62,8 |
31,5 |
1433 |
62,9 |
31,7 |
1434 |
62,9 |
29,9 |
1435 |
62,8 |
29,4 |
1436 |
62,7 |
28,7 |
1437 |
61,5 |
14,7 |
1438 |
61,9 |
17,2 |
1439 |
61,5 |
6,1 |
1440 |
61 |
9,9 |
1441 |
60,9 |
4,8 |
1442 |
60,6 |
11,1 |
1443 |
60,3 |
6,9 |
1444 |
60,8 |
7 |
1445 |
60,2 |
9,2 |
1446 |
60,5 |
21,7 |
1447 |
60,2 |
22,4 |
1448 |
60,7 |
31,6 |
1449 |
60,9 |
28,9 |
1450 |
59,6 |
21,7 |
1451 |
60,2 |
18 |
1452 |
59,5 |
16,7 |
1453 |
59,8 |
15,7 |
1454 |
59,6 |
15,7 |
1455 |
59,3 |
15,7 |
1456 |
59 |
7,5 |
1457 |
58,8 |
7,1 |
1458 |
58,7 |
16,5 |
1459 |
59,2 |
50,7 |
1460 |
59,7 |
60,2 |
1461 |
60,4 |
44 |
1462 |
60,2 |
35,3 |
1463 |
60,4 |
17,1 |
1464 |
59,9 |
13,5 |
1465 |
59,9 |
12,8 |
1466 |
59,6 |
14,8 |
1467 |
59,4 |
15,9 |
1468 |
59,4 |
22 |
1469 |
60,4 |
38,4 |
1470 |
59,5 |
38,8 |
1471 |
59,3 |
31,9 |
1472 |
60,9 |
40,8 |
1473 |
60,7 |
39 |
1474 |
60,9 |
30,1 |
1475 |
61 |
29,3 |
1476 |
60,6 |
28,4 |
1477 |
60,9 |
36,3 |
1478 |
60,8 |
30,5 |
1479 |
60,7 |
26,7 |
1480 |
60,1 |
4,7 |
1481 |
59,9 |
0 |
1482 |
60,4 |
36,2 |
1483 |
60,7 |
32,5 |
1484 |
59,9 |
3,1 |
1485 |
59,7 |
„м“ |
1486 |
59,5 |
„м“ |
1487 |
59,2 |
„м“ |
1488 |
58,8 |
0,6 |
1489 |
58,7 |
„м“ |
1490 |
58,7 |
„м“ |
1491 |
57,9 |
„м“ |
1492 |
58,2 |
„м“ |
1493 |
57,6 |
„м“ |
1494 |
58,3 |
9,5 |
1495 |
57,2 |
6 |
1496 |
57,4 |
27,3 |
1497 |
58,3 |
59,9 |
1498 |
58,3 |
7,3 |
1499 |
58,8 |
21,7 |
1500 |
58,8 |
38,9 |
1501 |
59,4 |
26,2 |
1502 |
59,1 |
25,5 |
1503 |
59,1 |
26 |
1504 |
59 |
39,1 |
1505 |
59,5 |
52,3 |
1506 |
59,4 |
31 |
1507 |
59,4 |
27 |
1508 |
59,4 |
29,8 |
1509 |
59,4 |
23,1 |
1510 |
58,9 |
16 |
1511 |
59 |
31,5 |
1512 |
58,8 |
25,9 |
1513 |
58,9 |
40,2 |
1514 |
58,8 |
28,4 |
1515 |
58,9 |
38,9 |
1516 |
59,1 |
35,3 |
1517 |
58,8 |
30,3 |
1518 |
59 |
19 |
1519 |
58,7 |
3 |
1520 |
57,9 |
0 |
1521 |
58 |
2,4 |
1522 |
57,1 |
„м“ |
1523 |
56,7 |
„м“ |
1524 |
56,7 |
5,3 |
1525 |
56,6 |
2,1 |
1526 |
56,8 |
„м“ |
1527 |
56,3 |
„м“ |
1528 |
56,3 |
„м“ |
1529 |
56 |
„м“ |
1530 |
56,7 |
„м“ |
1531 |
56,6 |
3,8 |
1532 |
56,9 |
„м“ |
1533 |
56,9 |
„м“ |
1534 |
57,4 |
„м“ |
1535 |
57,4 |
„м“ |
1536 |
58,3 |
13,9 |
1537 |
58,5 |
„м“ |
1538 |
59,1 |
„м“ |
1539 |
59,4 |
„м“ |
1540 |
59,6 |
„м“ |
1541 |
59,5 |
„м“ |
1542 |
59,6 |
0,5 |
1543 |
59,3 |
9,2 |
1544 |
59,4 |
11,2 |
1545 |
59,1 |
26,8 |
1546 |
59 |
11,7 |
1547 |
58,8 |
6,4 |
1548 |
58,7 |
5 |
1549 |
57,5 |
„м“ |
1550 |
57,4 |
„м“ |
1551 |
57,1 |
1,1 |
1552 |
57,1 |
0 |
1553 |
57 |
4,5 |
1554 |
57,1 |
3,7 |
1555 |
57,3 |
3,3 |
1556 |
57,3 |
16,8 |
1557 |
58,2 |
29,3 |
1558 |
58,7 |
12,5 |
1559 |
58,3 |
12,2 |
1560 |
58,6 |
12,7 |
1561 |
59 |
13,6 |
1562 |
59,8 |
21,9 |
1563 |
59,3 |
20,9 |
1564 |
59,7 |
19,2 |
1565 |
60,1 |
15,9 |
1566 |
60,7 |
16,7 |
1567 |
60,7 |
18,1 |
1568 |
60,7 |
40,6 |
1569 |
60,7 |
59,7 |
1570 |
61,1 |
66,8 |
1571 |
61,1 |
58,8 |
1572 |
60,8 |
64,7 |
1573 |
60,1 |
63,6 |
1574 |
60,7 |
83,2 |
1575 |
60,4 |
82,2 |
1576 |
60 |
80,5 |
1577 |
59,9 |
78,7 |
1578 |
60,8 |
67,9 |
1579 |
60,4 |
57,7 |
1580 |
60,2 |
60,6 |
1581 |
59,6 |
72,7 |
1582 |
59,9 |
73,6 |
1583 |
59,8 |
74,1 |
1584 |
59,6 |
84,6 |
1585 |
59,4 |
76,1 |
1586 |
60,1 |
76,9 |
1587 |
59,5 |
84,6 |
1588 |
59,8 |
77,5 |
1589 |
60,6 |
67,9 |
1590 |
59,3 |
47,3 |
1591 |
59,3 |
43,1 |
1592 |
59,4 |
38,3 |
1593 |
58,7 |
38,2 |
1594 |
58,8 |
39,2 |
1595 |
59,1 |
67,9 |
1596 |
59,7 |
60,5 |
1597 |
59,5 |
32,9 |
1598 |
59,6 |
20 |
1599 |
59,6 |
34,4 |
1600 |
59,4 |
23,9 |
1601 |
59,6 |
15,7 |
1602 |
59,9 |
41 |
1603 |
60,5 |
26,3 |
1604 |
59,6 |
14 |
1605 |
59,7 |
21,2 |
1606 |
60,9 |
19,6 |
1607 |
60,1 |
34,3 |
1608 |
59,9 |
27 |
1609 |
60,8 |
25,6 |
1610 |
60,6 |
26,3 |
1611 |
60,9 |
26,1 |
1612 |
61,1 |
38 |
1613 |
61,2 |
31,6 |
1614 |
61,4 |
30,6 |
1615 |
61,7 |
29,6 |
1616 |
61,5 |
28,8 |
1617 |
61,7 |
27,8 |
1618 |
62,2 |
20,3 |
1619 |
61,4 |
19,6 |
1620 |
61,8 |
19,7 |
1621 |
61,8 |
18,7 |
1622 |
61,6 |
17,7 |
1623 |
61,7 |
8,7 |
1624 |
61,7 |
1,4 |
1625 |
61,7 |
5,9 |
1626 |
61,2 |
8,1 |
1627 |
61,9 |
45,8 |
1628 |
61,4 |
31,5 |
1629 |
61,7 |
22,3 |
1630 |
62,4 |
21,7 |
1631 |
62,8 |
21,9 |
1632 |
62,2 |
22,2 |
1633 |
62,5 |
31 |
1634 |
62,3 |
31,3 |
1635 |
62,6 |
31,7 |
1636 |
62,3 |
22,8 |
1637 |
62,7 |
12,6 |
1638 |
62,2 |
15,2 |
1639 |
61,9 |
32,6 |
1640 |
62,5 |
23,1 |
1641 |
61,7 |
19,4 |
1642 |
61,7 |
10,8 |
1643 |
61,6 |
10,2 |
1644 |
61,4 |
„м“ |
1645 |
60,8 |
„м“ |
1646 |
60,7 |
„м“ |
1647 |
61 |
12,4 |
1648 |
60,4 |
5,3 |
1649 |
61 |
13,1 |
1650 |
60,7 |
29,6 |
1651 |
60,5 |
28,9 |
1652 |
60,8 |
27,1 |
1653 |
61,2 |
27,3 |
1654 |
60,9 |
20,6 |
1655 |
61,1 |
13,9 |
1656 |
60,7 |
13,4 |
1657 |
61,3 |
26,1 |
1658 |
60,9 |
23,7 |
1659 |
61,4 |
32,1 |
1660 |
61,7 |
33,5 |
1661 |
61,8 |
34,1 |
1662 |
61,7 |
17 |
1663 |
61,7 |
2,5 |
1664 |
61,5 |
5,9 |
1665 |
61,3 |
14,9 |
1666 |
61,5 |
17,2 |
1667 |
61,1 |
„м“ |
1668 |
61,4 |
„м“ |
1669 |
61,4 |
8,8 |
1670 |
61,3 |
8,8 |
1671 |
61 |
18 |
1672 |
61,5 |
13 |
1673 |
61 |
3,7 |
1674 |
60,9 |
3,1 |
1675 |
60,9 |
4,7 |
1676 |
60,6 |
4,1 |
1677 |
60,6 |
6,7 |
1678 |
60,6 |
12,8 |
1679 |
60,7 |
11,9 |
1680 |
60,6 |
12,4 |
1681 |
60,1 |
12,4 |
1682 |
60,5 |
12 |
1683 |
60,4 |
11,8 |
1684 |
59,9 |
12,4 |
1685 |
59,6 |
12,4 |
1686 |
59,6 |
9,1 |
1687 |
59,9 |
0 |
1688 |
59,9 |
20,4 |
1689 |
59,8 |
4,4 |
1690 |
59,4 |
3,1 |
1691 |
59,5 |
26,3 |
1692 |
59,6 |
20,1 |
1693 |
59,4 |
35 |
1694 |
60,9 |
22,1 |
1695 |
60,5 |
12,2 |
1696 |
60,1 |
11 |
1697 |
60,1 |
8,2 |
1698 |
60,5 |
6,7 |
1699 |
60 |
5,1 |
1700 |
60 |
5,1 |
1701 |
60 |
9 |
1702 |
60,1 |
5,7 |
1703 |
59,9 |
8,5 |
1704 |
59,4 |
6 |
1705 |
59,5 |
5,5 |
1706 |
59,5 |
14,2 |
1707 |
59,5 |
6,2 |
1708 |
59,4 |
10,3 |
1709 |
59,6 |
13,8 |
1710 |
59,5 |
13,9 |
1711 |
60,1 |
18,9 |
1712 |
59,4 |
13,1 |
1713 |
59,8 |
5,4 |
1714 |
59,9 |
2,9 |
1715 |
60,1 |
7,1 |
1716 |
59,6 |
12 |
1717 |
59,6 |
4,9 |
1718 |
59,4 |
22,7 |
1719 |
59,6 |
22 |
1720 |
60,1 |
17,4 |
1721 |
60,2 |
16,6 |
1722 |
59,4 |
28,6 |
1723 |
60,3 |
22,4 |
1724 |
59,9 |
20 |
1725 |
60,2 |
18,6 |
1726 |
60,3 |
11,9 |
1727 |
60,4 |
11,6 |
1728 |
60,6 |
10,6 |
1729 |
60,8 |
16 |
1730 |
60,9 |
17 |
1731 |
60,9 |
16,1 |
1732 |
60,7 |
11,4 |
1733 |
60,9 |
11,3 |
1734 |
61,1 |
11,2 |
1735 |
61,1 |
25,6 |
1736 |
61 |
14,6 |
1737 |
61 |
10,4 |
1738 |
60,6 |
„м“ |
1739 |
60,9 |
„м“ |
1740 |
60,8 |
4,8 |
1741 |
59,9 |
„м“ |
1742 |
59,8 |
„м“ |
1743 |
59,1 |
„м“ |
1744 |
58,8 |
„м“ |
1745 |
58,8 |
„м“ |
1746 |
58,2 |
„м“ |
1747 |
58,5 |
14,3 |
1748 |
57,5 |
4,4 |
1749 |
57,9 |
0 |
1750 |
57,8 |
20,9 |
1751 |
58,3 |
9,2 |
1752 |
57,8 |
8,2 |
1753 |
57,5 |
15,3 |
1754 |
58,4 |
38 |
1755 |
58,1 |
15,4 |
1756 |
58,8 |
11,8 |
1757 |
58,3 |
8,1 |
1758 |
58,3 |
5,5 |
1759 |
59 |
4,1 |
1760 |
58,2 |
4,9 |
1761 |
57,9 |
10,1 |
1762 |
58,5 |
7,5 |
1763 |
57,4 |
7 |
1764 |
58,2 |
6,7 |
1765 |
58,2 |
6,6 |
1766 |
57,3 |
17,3 |
1767 |
58 |
11,4 |
1768 |
57,5 |
47,4 |
1769 |
57,4 |
28,8 |
1770 |
58,8 |
24,3 |
1771 |
57,7 |
25,5 |
1772 |
58,4 |
35,5 |
1773 |
58,4 |
29,3 |
1774 |
59 |
33,8 |
1775 |
59 |
18,7 |
1776 |
58,8 |
9,8 |
1777 |
58,8 |
23,9 |
1778 |
59,1 |
48,2 |
1779 |
59,4 |
37,2 |
1780 |
59,6 |
29,1 |
1781 |
50 |
25 |
1782 |
40 |
20 |
1783 |
30 |
15 |
1784 |
20 |
10 |
1785 |
10 |
5 |
1786 |
0 |
0 |
1787 |
0 |
0 |
1788 |
0 |
0 |
1789 |
0 |
0 |
1790 |
0 |
0 |
1791 |
0 |
0 |
1792 |
0 |
0 |
1793 |
0 |
0 |
1794 |
0 |
0 |
1795 |
0 |
0 |
1796 |
0 |
0 |
1797 |
0 |
0 |
1798 |
0 |
0 |
1799 |
0 |
0 |
1800 |
0 |
0 |
Графично изображение на кривата на ЕТС динамометъра е представено във фигура 5.
Фигура 5
Работа на ЕТС динамометър
Допълнение 4
ПРОЦЕДУРИ ЗА ИЗМЕРВАНЕ И ВЗИМАНЕ НА ПРОБИ
1. ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Емисиите на газови компоненти и частици от двигателя, подложен на изпитване, трябва да се измерват по методите, описани в приложение V. Съответните раздели на приложение V описват препоръчителните аналитични системи за газообразните емисии (раздел 1) и препоръчваните системи за разреждане и взимане на проби на механичните частици (раздел 2) и препоръчваните димомери (раздел 3).
За ESC газовите компоненти се определят в неразредения отработил газ. По избор, те могат да се определят в неразредения отработил газ, ако за определяна на механичните частици се използва система за разреждане на целия поток. Механичните частици се определят със система за разреждане на част от потока или на целия поток.
За ЕТС за определяне на газообразните и механични емисии, се използва само система за разреждане на целия поток, като се отчита нормативната система. Системите за разреждане на частичния поток обаче могат да се одобрят от техническата служба, ако равнозначността им съгласно раздел 6.2 към приложение 1 е доказана и ако пред техническата служба е представено подробно описание на процедурите за оценяване и изчисляване на данните.
2. ОБОРУДВАНЕ НА ДИНАМОМЕТЪРА И НА ИЗПИТВАТЕЛНАТА КЛЕТКА
При двигателите с динамометри се използва следното оборудване за изпитвания на емисиите от двигатели.
2.1. Динамометър на двигателя
Използва се динамометър на двигателя с подходящи характеристики за извършването на съответния цикъл на изпитване, описан в допълнения 1 и 2 към настоящото приложение. Системата за измерване на скоростта има точност на отчитане до ± 2 %. Системата за измерване на момента на въртене има точност на отчитане в обхват от > 20 % от пълната скала до ± 3 % и точност до ± 0.6 % от пълната скала в обхват ≤ 20 % от пълната скала.
2.2. Други уреди
Измервателните прибори за разхода на горивото, потреблението на въздух, температурата на охлаждащия агент или смазочния материал, налягането на отработилия газ и вакуума в колектора, температурата на отработилия газ, температурата на всмуквания въздух, атмосферното налягане, влажността и температурата на двигателя се използват според нуждите. Тези прибори трябва да отговарят на изискванията на таблица 8:
Таблица 8
Прецизност на измервателните уреди
Измервателен прибор |
Точност |
Разхода на гориво |
±2 % от максималната стойност на двигателя |
Потребление на въздух |
±2 % от максималната стойност на двигателя |
Температури ≤ 600 K (327 °C) |
±2 К от абсолютната стойност |
Температури > 600 K (327 °C) |
±1 % от отчетената стойност |
Атмосферно налягане |
± 0,1 kPa от абсолютната стойност |
Налягане на отработилите газове |
± 0,2 kPa от абсолютната стойност |
Налягане на вакуума в колектора |
± 0,05 kPa от абсолютната стойност |
Други налягания |
± 0,1 kPa от абсолютната стойност |
Относителна влажност |
±3 % от абсолютната стойност |
Абсолютна влажност |
±5 % по отчетената стойност |
2.3. Дебит на отработилия газ
За изчисляване емисиите в те очистения отработил газ е необходимо да се знае обема на отработилия газ в потока (виж раздел 4.4 на допълнение 1). Може да се използва един от следните методи, за да се определи обема на потока на отработилите газове:
а) |
пряко измерване на потока на отработилите газове от дюзата на потока или друга измервателна система; |
б) |
измерване на въздушния поток и на потока на гориво с подходящи измервателни системи и изчисляване на потока на отработилите газове със следното уравнение:
|
Точността на определяне на потока на отработили газове е ± 2,5 % от отчетеното или е по-добра.
2.4. Дебит на разредения отработил газ
За изчисляване на емисиите от разреден отработил газ, като се използва система за разреждане на пълния поток (задължителна за ЕТС), необходимо е да се знае потока на отработилия газов поток (виж раздел 4.3 на допълнение 2). Общия масов дебит от разреден отработил газ (G TOTW ) или общата маса на разредения отработил газ по време на цикъла (М TOTW ) се измерва с PDP или CFV (приложение V, раздел 2.3.1). Точността е ± 2 % от отчетеното или е по-добра и се определя съгласно изискванията на приложение III, допълнение 5, раздел 2.4.
3. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ГАЗООБРАЗНИТЕ КОМПОНЕНТИ
3.1. Общи изисквания към анализаторите
Анализаторите трябва да имат диапазон на измерване, който е подходящ за точността, необходима да се измерят концентрациите на компонентите на отработилите газове (раздел 3.1.1). Препоръчва се анализаторите да се използват, така че измерените концентрации да попадат между 15 % и 100 % по пълната скала.
Ако отчитащите системи (компютри, уреди за автоматично регистриране) могат да осигурят достатъчна точност и разделителна способност под 15 % на пълната скала, измерванията под 15 % по пълната скала са също приемливи. В такъв случай, за да се гарантира точността на кривата на калибриране съгласно приложение III, допълнение 5, раздел 1.5.5.2, се калибрират допълнително най-малко 4 ненулеви номинално равностоящи точки.
Нивото на електромагнитната съвместимост (ЕМС) на оборудването минимизира допълнителните грешки.
3.1.1. Грешка на измерването
Общата грешка на измерване, включително на напречната чувствителност към други газове (виж приложение III, допълнение 5, раздел 1.9) не надвишава ± 5 % от отчетеното или ± 3.5 % от пълната скала, което от двете е по-малко. За концентрациите, по-ниски от 100 ррm, грешката на измерване не трябва да надвишава ± 4 % ррm.
3.1.2. Повторяемост
Повторяемостта, определена като 2,5 пъти от стандартното отклонение при 10 повторяеми отчитания за чувствителността към даден газ за калибриране или регулиране, не трябва да е по-голяма от ± 1 % от пълната скала на концентрацията за всеки обхват, използван над 155 ррm (или ррm С) или ± 2 % от всеки обхват, използван под 155 ррm (или ррm С).
3.1.3. Шум
Максималните отклонения на показанието на анализатора при работа с нулев газ или еталонен газ в продължение на 10 сек. не трябва да надвишава 2 % от пълната скала за всички използвани измервателни обхвати.
3.1.4. Дрейф на нулата
Дрейфът на нулата в продължение на 1 час трябва да бъде по-малък от 2 % от пълната скала за най-ниския използван измерителен обхват. Показанието „нула“ се определя като средната стойност на показанието за чувствителността, включително към шум, при работа с еталонен газ в продължение на 30 секунди.
3.1.5. Дрейф на показанието
Дрейфът на нулата в продължение на 1 час трябва да бъде по-малък от 2 % от пълната скала за най-ниския използван измерителен обхват. Показанието е дефинирано, като разликата между показанието в измервателния обхват и показанието „нула“. Показанието при еталонен газ е определено, като средната стойност на показанията, включително за шума, при работа с еталонен газ в продължение на 30 секунди.
3.2. Изсушаване на газовете
Незадължителното устройство за изсушаване на газове трябва да оказва минимален ефект върху концентрацията на измерваните газове. Химическите дехидратанти не се препоръчват за отстраняване на влагата от пробата.
3.3. Анализатори
Раздели 3.3.1 до 3.3.4 описват принципите, които се използват за извършване на измерването. Подробно описание на измервателните системи е дадено в приложение V. Измерваните газове трябва да бъдат анализирани с посочените по-долу уреди. При нелинейните анализатори се допуска използването на контури за линеаризация.
3.3.1. Анализ на въглеродния окис (СО)
Анализаторът на въглеродния оксид е от типа на недисперсния инфрачервен анализатор (NDIR).
3.3.2. Анализ на въглеродния диоксид (СО2)
Анализаторите на кислорода трябва да бъдат от типа с недисперсния инфрачервен анализатор (NDIR).
3.3.3. Анализ на въглеводородите (НС)
За дизелови двигатели и бензинови двигатели с LPG, анализаторът на въглеводородите трябва да бъде с подгряван датчик за йонизацията на пламъка (HFID), чийто датчик, клапани, тръбопроводи и т.н., са подгрети така, че да поддържат температурата на газа в границите на 463 К ± 10 К (190 ± 10 °С). За газови двигатели с NG, анализаторът на въглеводородите може да е от типа на датчик за йонизацията на пламъка (FID), в зависимост от използвания метод (виж приложение V, раздел 1.3).
3.3.4. Анализ на неметановите въглеводород (NMHC) (само за газови двигатели с NG)
Неметановите въглеводороди се определят с един от следните методи.
3.3.4.1. Метод с използване на газовия хроматограф (GC)
Неметановите въглеводороди се определят, като се извади метанът, анализиран с газов хроматограф (GC), предварително подготвени при 423 К (150 °С), от въглеводородите, измерени съгласно раздел 3.3.3.
3.3.4.2. Метод на отделянето на метана (NMC)
Определянето на частта, която не съдържа метан, се извършва с помощта на един подгрят сепаратор за метана NMC, монтиран в линията пред подгрявания датчик за йонизацията на пламъка FID, съгласно раздел 3.3.3, като се извади стойността на метана от въглеводородите.
3.3.5. Анализ на азотните оксиди (NO2)
Анализаторът на азотните оксиди се извършва с химилуминесцентен детектор (CLD) или с подгряван подгрят химилуминесцентен детектор (HCLD) и с преобразовател за NO2/NO, когато се измерва на суха база. При измерванията на влажна база се използва HCLD, чиято температура се поддържа над 328 К (55 °С) при условие, че се спазва изискването за контрол на кондензираната вода (виж приложение III, допълнение 5, раздел 1.9.2.2).
3.4. Взимане на проби от газовите емисии
3.4.1. Неразреден отработил газ (само за ESC)
Сондите за взимане на проби от газообразни емисии трябва да се инсталират най-малко на 0,5 m на 3 пъти диаметъра на изпускателната тръба, което е по-голямата величина, възходящо на изхода на системата за отработилите газове, доколкото е приложимо и достатъчно близо до двигателя, за да се осигури температура на отработилите газове при сондата от най-малко 343 К (70 °С).
При многоцилиндровите двигатели с общ изпускателен тръбопровод, входът на сондата се поставя достатъчно отдалечено низходящо, за да се гарантира пробата да е представителна за средните отработили емисии, произтичащи от всички цилиндри. При многоцилиндровите двигатели с отделни колектори на групи цилиндри, като V-образните двигатели, се допуска да се вземе проба отделно за всяка група и да се пресметне средната емисия в отработилите газове. Могат да се използват и други методи, за които е доказано, че водят до същите резултати. За изчисляването на отработилите газове трябва да се използва пълният масов дебит на отработилите газове.
Ако двигателят е оборудван със система за последващо третиране на отработилите газове, пробата от отработилите газове се взима низходящо от система за последващата обработка на отработилите газове.
3.4.2. Разредени отработили газове (задължително за ETC, по избор за ESC)
Изпускателната тръба между двигателя и системата за разреждане на целия поток трябва да отговарят на изискванията на приложение V, раздел 2.3.1, ЕР.
Сондата/ите за взимане на проба от газообразните емисии се инсталира/т в разреждащия тунел на място, където разреждащият въздух и отработилият газ се смесват добре и в непосредствена близост до сондата за взимане на проби от механични частици.
За ЕТС, взимането на проби най-общо може да се извърши по два начина:
— |
замърсителите се събират в плика за проби за целия цикъл и се измерват след приключване на изпитването, |
— |
замърсителите се събират постоянно и се интегрират за целия цикъл; този метод е задължителен за НС и NO x . |
4. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА МЕХАНИЧНИТЕ ЧАСТИЦИ
Определянето на механичните частици изисква използването на система за разреждане. Разреждането може да се извърши със система за разреждане на част от поток (само за ЕSС) или със система за разреждане на целия поток (задължителна за ЕТС). Дебитът през системата за разреждане е достатъчен, за да се елиминира напълно водната кондензация в системите за разреждане и взимане на проби, като се поддържа температура на разредените отработили газове при или под 325 К (52 °С) непосредствено възходящо от носача на филтъра. Разрешено е въздухът за разреждане да се изсушава преди постъпването му в системата за разреждане, което е особено полезно, когато влажността на разреждащия въздух е висока. Температурата на разреждащия въздух е 298 К ± 5 К (25 °С ± 5 °С). Ако температурата на околната среда е по-ниска от 293 К (20 °С), се препоръчва разреждащият въздух да се затопли предварително над горната стойност на температурата от 303 К (30 °С). Температурата на разреждащия въздух, обаче, не трябва да надвишава 325 К (52 °С) преди подаването на отработилите газове в разреждащия тунел.
Системата за разреждане на частичния поток се проектира така, че да разделя излизащата струя на две фракции, като по-малката се разрежда с въздух и след това се използва за измерване на частиците. За това е важно да се определи много точно съотношението на разреждане. Могат да се използват различни методи за разделяне на потока, като така типът на разделяне определя в значителна степен използваните инструменти и процедури за взимане на пробите (приложение V, раздел 2.2). Сондата за взимане на проби от механични частици се инсталира в непосредствена близост до сондата за взимане на проби от газообразни емисии, като инсталирането отговаря на изискванията на раздел 3.4.1.
За определянето на масата на механичните частици са необходими система за взимане на проби от механични частици, филтри за взимане на проби от механични частици, микрограмова везна и при помещение за притегляне за контролиране на температурата и влагата.
За взимане на пробите от механични частици се използва метода на единичния филтър с чифт филтри (виж раздел 4.1.3) за целия цикъл на изпитването. За ESC значително внимание трябва да се обърне на времената и потоците за взимане на проби по време на изпитвателната фаза на взимане на проби.
4.1. Филтри за събиране на частиците
4.1.1. Спецификация на филтрите
Необходими са филтри от стъклено влакно със флуоровъглеродно покритие или мембранни филтри на флуоровъглеродна основа. Всички видове филтри имат 0,3 μm DOP (диоктилфталат) ефективност на събиране от най-малко 95 % при скорост на газта при повърхнината между 35 и 80 cm/s.
4.1.2. Размер на филтъра
Филтрите за механични частици трябва да имат минимален диаметър от 47 mm (37 mm диаметър на петното). Допустими са филтри с по-голям диаметър (раздел 4.1.5).
4.1.3. Основни и спомагателни филтри
По време на изпитвателната последователност, пробите от разредените отпадъци се взимат с чифт филтри, последователно поставени (един основен и един спомагателен филтър). Спомагателният филтър се поставя на не повече от 100 mm низходящо от основния филтър, без да е в контакт с него. Филтрите могат да се притеглят отделно или като двойка, като се поставят обърнати петно срещу петно.
4.1.4. Скорост при повърхнината на филтъра
Фронталната скорост на газовете през филтъра трябва да бъде от 35 до 80 cm/s. Увеличаването на хидравличното съпротивление между началото и края на изпитването е не повече от 25 kPa.
4.1.5. Капацитет на филтрите
Препоръчителният минимален капацитет на филтрите е 0.5 mg/1 075 mm2 от лицето на петното. Стойностите за най-често използваните размери на филтрите са представени в таблица 9.
Таблица 9
Препоръчителни капацитети на филтрите
Диаметър на филтъра (в mm) |
Препоръчван диаметър на петното (в mm) |
Препоръчван минимален капацитет (в mg) |
47 |
37 |
0,5 |
70 |
60 |
1,3 |
90 |
80 |
2,3 |
110 |
100 |
3,6 |
4.2. Изисквания към помещението за претегляне и аналитичната везна
4.2.1. Изисквания към помещението за претегляне
Температурата на помещението (или залата), в която филтрите за механични частици се подготвят и претеглят, се поддържа в рамките на 295 К ± 3 К (22 °С ± 3 °С) по време на всяка подготовка и претегляне на филтрите. Влагата се поддържа до точката на росенето от 282,5 К ± 3 К (9,5 °С ± 3 °С) и относителна влага от 45 % ± 8 %.
4.2.2. Еталон за претегляне на филтъра
В околната среда на помещението (или залата) липсват всякакви замърсители (като прах), които по време на стабилизирането им биха се уталожили върху филтъра за механични частици. Допускат се отклонения в изискванията към помещението за претегляне, определени в раздел 4.2.1, ако продължителността на отклоненията не надвишава 30 минути. Помещението за претегляне трябва да отговаря на необходимите изисквания преди влизането на персонала в нея. Най-малко два неупотребявани еталонни филтъра или две двойки еталонни филтри се претеглят до 4 часа, но е препоръчително това да се извърши по същото време на претеглянето на (двойката) филтъра/и, предназначени за взимане на проба. Те имат същия размер и са изготвени от същия материал, както и филтрите за взимане на проби.
Ако средната маса на еталонните филтри (на еталонната двойка филтри) се изменя, когато се претеглят филтрите за взимане на проби, с повече от ± 5 % (съответно с ± 7,5 % за двойките филтри) спрямо препоръчителния минимум за натоварване на филтъра (раздел 4.1.5), всички филтри за взимане на проби се бракуват и се повтарят отново изпитванията за емисиите.
Ако определеният в раздел 4.2.1 критерий за стабилност на помещението за претегляне не се изпълнява, но теглото на еталонния филтър (на еталонната двойка филтри) отговаря на горепосочените критерии, производителят на двигателя може да избере да приеме масите на работните филтри за взимане на проби или да анулира изпитването, да установи система за контрол в помещението за претегляне и да започне отново изпитването.
4.2.3. Аналитична везна
Аналитичната везна, използвана за определяне на теглото на всички филтри, има точност (стандартно отклонение) от 20 μg и разделителна способност от 10 μg (1 скално деление = 10 μg). За филтрите с диаметър по-малък от 70 mm, точността и разделителната способност са съответно 2 μg и 1 μg.
4.3. Допълнителни изисквания при измерване на механичните частици
Всички елементи на системата за разреждане и системата за взимане на проби от изпускателната тръба до носача на филтъра, които се намират в контакт с неразредените и разредените отработил газ, трябва да са проектирани така, че да намаляват отлагането или изменението на частиците. Всички елементи трябва да са изработени от електрически проводими материали, които не взаимодействат с компонентите на отработилите газове и трябва да са зазимени, за да се предотвратят електростатични ефекти.
5. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ДИМА
Настоящият раздел представя спецификациите за задължителното и изборното изпитвателно оборудване, което се използва за изпитването ELR. Димът се измерва с димомер с режим на показания на коефициент на непрозрачност и поглъщане на светлина. Режимът на показание на непрозрачност се използва единствено за калибриране и проверяване на димомера. Стойностите на дима се измерват в режим на показания на коефициента на поглъщане на светлина.
5.1. Общи изисквания
ELR изисква използването на система за измерване на дима и обработване на данните, която включва три функционални устройства. Тези устройства могат да са интегрирани в един компонент или да са предоставени като система от взаимосвързани компоненти. Трите функционални устройства са:
— |
димомер, който отговаря на спецификациите на приложение V, раздел 3, |
— |
устройство за обработване на данни, което може да изпълнява функциите, описани в приложение III, допълнение 1, раздел 6, |
— |
принтер и/или електронно запаметяващо средство за записване и възпроизвеждане на необходимите стойности на дим, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 6.3. |
5.2. Специфични изисквания
5.2.1. Линейност
Линейността е в рамките на ± 2 % непрозрачност.
5.2.2. Изместване на нулата
Изместването на нулата за срок от един час не надвишава ± 2 % непрозрачност.
5.2.3. Показания и обхват на димомера
Обхватът на показанията за непрозрачност е 0–100 % непрозрачност, а отчетността 0,1 % непрозрачност. Обхватът на показанията за коефициента на поглъщане на светлина е 0–30 m–1 коефициент на поглъщане на светлина, а отчетността 0,01 m–1 коефициент на поглъщане на светлина.
5.2.4. Време на реакция на уреда
Физическото време на реагиране на димомера не трябва да надвишава 0,2 сек. Физическото време на реакцията е разликата между времената, когато изходните данни на датчика с бърза реакция се достигат между 10 и 90 % от пълното отклонение, когато непрозрачността на измервания газ се променя за по-малко от 0,1 сек.
Електрическото време на реагиране на димомера не трябва да надвишава 0,05 сек. Електрическото време на реакцията е разликата между времената, когато изходните данни на димомера са достигнати между 10 и 90 % от пълната скала, когато източникът на светлина е прекъснат или напълно изгасен за по-малко от 0,1 сек.
5.2.5. Неутрални филтри за плътност
Стойността на всеки неутрален филтър за плътност, използван за калибриране на димомера, линейни измервания или настройване на регулатора е известна до 1,0 % непрозрачност. Най-малко веднъж годишно номиналната стойност на филтъра трябва да се проверява за точност, като се съотнася към определен национален или международен стандарт.
Неутралните филтри за плътност са точни устройства и могат лесно да бъдат повредени по време на работа. Работата с тях трябва да се сведе до минимум и, при необходимост, да се извършва внимателно, за да се предотврати надраскване или замърсяването им.
Допълнение 5
ПРОЦЕДУРИ ЗА КАЛИБРИРАНЕ
1. КАЛИБРИРАНЕ НА АНАЛИТИЧНИТЕ УРЕДИ
1.1. Общи положения
Всеки анализатор се калибрира толкова често, колкото е необходимо, за да отговаря на изискванията на настоящата директива за точност. Използваният метод на калибриране е описан в настоящия раздел за анализаторите, които са определени в приложение III, допълнение 4, раздел 3 и приложение V, раздел 1.
1.2. Газове за калибриране
Трябва да се спазва срокът за употреба на калибриращите газове.
Датите на изтичане на срока за употреба на всички калибриращите газове, посочени от производителя, трябва да се отбелязват.
1.2.1. Чисти газове
Изискваната чистота на газовете се определя от посочените по-долу норми на замърсяване. За калибриране и работа трябва да са налице следните газове:
|
Пречистен азот (замърсяване: ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) |
|
Пречистен кислород (чистота: > 99,5 обемни % на O2) |
|
Смес от водород и хелий (40 % ± 2 % водород, останалата част е хелий) (замърсяване: ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2) |
|
Пречистен синтетичен въздух (замърсяване: ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (обемно съдържание на кислород между 18 и 21 обемни %) |
|
Пречистен пропан или СО за CVS изпитване |
1.2.2. Калибриращи и еталонни газове
Трябва да са на разположение смеси от следните химически съединения:
С3Н8 и пречистен синтетичен въздух (виж раздел 1.2.1);
СО и пречистен азот;
NO x и пречистен азот (количеството NO2, което се съдържа в този калибриращ газ, не трябва да надвишава 5 % от съдържанието на NO);
CO2 и пречистен азот;
СН4 и пречистен синтетичен въздух;
С2Н6 и пречистен синтетичен въздух;
Забележка: Допускатседругикомбинацииотгазове, при условие че газовете не реагират един с друг.
Действителните концентрации на калибриращите и еталонни газове трябва да са в рамките на ± 2 % от номиналната стойност. Всички концентрации в калибриращия газ се изразяват в обемни единици (% обем или обемни ррm).
Използваните за калибриране и еталонни газове могат също да се получат с помощта на газов разделител, разреждащ с пречистен азот или с пречистен синтетичен въздух, като разреждащ газ. Точността на устройството за смесване трябва да е такава, че концентрацията в разредените газове за калибриране да могат да се определят с отклонения в границите на ± 2 %.
1.3. Операционна процедура за работа с анализаторите и системата за взимане на проби
Операционната процедура за работа с анализаторите се извършва съгласно инструкциите за пускане и работа на производителя на прибора. Минималните предписания, които трябва да бъдат включени, са дадени в раздели 1.4 до 1.9.
1.4. Изпитване за херметичност
Извършва се изпитване за херметичност на системата. След като се откачи сондата, се запушват отворите. Включва се помпата на анализатора. След първоначалния период на стабилизация всички разходомери трябва да отчитат „нула“. В противен случай трябва да се проверят тръбопроводите за взимането на проби и да се отстранят дефектите.
Максимално допустимите пропуски от страната на засмукването трябва да бъдат 0,5 % от реалния дебит през проверяваната част от системата. Дебитите през анализатора и през обходните потоци могат да се използват за изчисляване на нормите на реалния дебит.
Друг метод предвижда въвеждането на стъпалообразно изменение в концентрацията при входа в проводите за взимане на проби, като се превключва от нулиращ към еталонен газ. Ако след разумен срок от време показанията отчитат концентрация, по-ниска от концентрацията на въведения еталонен газ, това показва наличието на проблеми с калибрирането или с херметичността.
1.5. Процедура на калибрирането
1.5.1. Монтаж на уредите
Уредът се калибрира след което кривите на калибриране се сравняват спрямо еталонните газове. Използва се същата норма на дебит на газ, както при взимането на проби от отработилите газове.
1.5.2. Време за подгряване
Времето за подгряване трябва да отговаря на препоръките на производителя. Когато то не е определено, се препоръчват два часа за подгряване на анализаторите.
1.5.3. Недисперсни инфрачервени анализатори (NDIR) и подгрявани датчици за йонизацията на пламъка (HFID)
Анализаторът за NDIR се настройва съгласно нуждите, а подгрявания датчик за йонизацията на пламъка НFID се оптимизира (раздел 1.8.1).
1.5.4. Калибриране
Всеки обичайно използван работен обхват се калибрира.
При използване на пречистен синтетичен въздух (или азот), анализаторите CO, CO2, NO x и НС се установяват на „нула“.
През анализаторите се подават съответните газове за калибриране, отчитат се стойностите им и се построява кривата на калибриране, съгласно раздел 1.5.5.
Проверява се отново регулирането на „нулата“ и ако е необходимо, калибрирането се повтаря.
1.5.5. Построяване на крива на калибрирането
1.5.5.1. Общи указания
Кривата на калибриране се построява с помощта на не по-малко от пет точки на калибриране (без нулата), разположени колкото е възможно по-равномерно. Най-високата номинална концентрация трябва да е равна или по-висока от 90 % по пълната скала.
Кривата на калибриране се изчислява по метода на най-малките квадрати. Ако степента на полинома, който я представлява, е по-голяма от трета степен, броят на точките на калибриране (без нулата) трябва да бъде не по-малък от степента на полинома плюс две.
Кривата на калибриране не трябва да се отклонява с повече от ± 2 % от номиналната стойност за всяка точка на калибриране и с повече от ± 1 % от пълната скала за нулата.
Като се изхожда от кривата на калибрирането и точките на калибриране, може да се провери дали калибрирането е извършено правилно. Трябва да се посочат редица характерни параметри на анализатора, в частност:
— |
обхватът на измерването, |
— |
чувствителността, |
— |
датата на извършване на калибрирането. |
1.5.5.2. Калибриране в областта под 15 % от пълната скала
Кривата на калибрирането на анализатора се построява с не по-малко от 4 допълнителни точки на калибриране (без нулата), равномерно разпределени в областта под 15 % от пълната скала.
Кривата на калибрирането се изчислява по метода на най-малките квадрати.
Кривата на калибрирането не трябва да се отклонява с повече от ± 4 % от номиналната стойност за всяка точка на калибриране и с повече от ± 1 % от пълната скала за нулата.
1.5.5.3. Алтернативни методи
Ако може да се докаже, че алтернативните технологии (т.е. компютър, електронно управляван превключвател на обхватите и т.н.) могат да осигурят еквивалентна точност, такива алтернативни методи могат да бъдат използвани.
1.6. Проверка на калибрирането
Всеки обикновено използван работен обхват се проверява преди всеки анализ, съгласно следната процедура.
Проверява се калибрирането, като се използват нулев газ и еталонен газ, с номинална стойност над 80 % от пълната скала на обхвата на измерване.
Когато за двете разглеждани точки измерените стойности не се различава с повече от ± 4 % от заявената еталонна стойност, параметрите на регулирането могат да бъдат променени. В противен случай се построява нова крива на калибрирането, съгласно раздел 1.5.5.
1.7. Изпитване за ефективността на преобразователя на NO x
Ефективността на използвания преобразовател на NO2 в NO, се проверява съгласно раздели 1.7.1 до 1.7.8 (фигура 6).
1.7.1. Схема на изпитването
Ефективността на преобразователите може да се провери с озонатори, като се използва схемата за монтаж, посредством озонатора, както е показано във фигура 6 (виж също приложение III, допълнение 4, раздел 3.3.5) и процедурата представена по-долу.
1.7.2. Калибриране
Химилуминесцентите датчици (подгрявани или не с CLD или HCLD) трябва да се калибрират в най-чест използвания обхват съгласно указанията на производителя, като се използват нулев газ и еталонен газ (чието съдържание на NO трябва да възлиза на около 80 % от работния обхват, а концентрацията на NO2 в газообразната смес да е по-малко от 5 % от концентрацията на NO). Анализаторът на NO x трябва да бъде в режим за изследване на NO, така че еталонният газ да не премине през преобразователя. Отчетената концентрация трябва да се запише.
1.7.3. Изчисления
Ефективността на преобразувателя на NO x се изчислява по формулата:
където,
а |
= |
концентрацията на NO x , измерена съгласно раздел 1.7.6 |
b |
= |
концентрацията на NO x , измерена съгласно раздел 1.7.7 |
c |
= |
концентрацията на NO, измерена съгласно раздел 1.7.4 |
d |
= |
концентрацията на NO, измерена съгласно раздел 1.7.5 |
1.7.4. Добавяне на кислород
С помощта на Т-образно съединение се добавя непрекъснато кислород към потока на газовете, докато измерваната концентрация стане с около 20 % по-ниска от отчетената калибрирана концентрация в раздел 1.7.2. (Анализаторът е в режим NO). Отчетената концентрация „с“ се записва. През цялото време озонаторът е изключен.
1.7.5. Включване на озонатора
Включва се озонаторът, за да се създаде достатъчно озон, който да доведе концентрацията на NO до около 20 % (но не по-малко от 10 %) от калибриращата концентрация съгласно раздел 1.7.2. Отчетената концентрация „d“ се записва. (Анализаторът е в режим NO).
1.7.6. Режим NO x
Анализаторът NO се превключва на режим NO x , за да може сега газообразната смес (съдържаща NO, NO2, O2, N2) да преминава през преобразвателя. Отбелязва се измерената концентрация на „а“. (Анализаторът е в режим NO x ).
1.7.7. Изключване на озонатора
Озонаторът сега се дезактивира. Сместа от газове, описана в раздел 1.7.6, преминава през преобразвателя и постъпва в анализатора. Отчетената концентрация „b“ се записва. (Анализаторът е в режим за отчитане на NO x ).
1.7.8. Режим NO
При изключен озонатор, анализаторът се превключва в режим NO и се прекъсва подаването на кислород или синтетичен въздух. Показанието за съдържанието на NO x не трябва да се отклонява с повече от ± 5 % от концентрацията, измерена съгласно раздел 1.7.2. (Анализаторът е в режим NO).
1.7.9. Периодичност на изпитването
Препоръчително е ефективността на преобразвателя да се проверява при всяко калибриране на анализатора на NO x .
1.7.10. Изискване към ефективността
Ефективността на преобразвателя не трябва да бъде по-малка от 90 %, но силно се препоръчва по-висока ефективност от 95 %.
Забележка: Ако в най-използвания обхват на анализатора, преобразвателят не осигурява намаление от 80 % до 20 %, съгласно раздел 1.7.5, трябва да се използва най-високият обхват, който ще осигури това намаление.
Фигура 6
Схема на устройството за ефективност на NO x преобразвателя
1.8. Регулиране на датчика за йонизация на пламъка (FID)
1.8.1. Оптимизиране чувствителността на детектора
Датчикът за йонизация на пламъка трябва да се регулира съгласно указанията на производителя на уреда. За оптимизиране на предавателната характеристика на датчика в най-използвания обхват трябва да се използва смес от въздух и пропан.
При дебити на горивото и на въздуха, регулирани съгласно препоръките на производителя, през анализатора се пропуска еталонен газ, съдържащ 350 ррm ± 75 ррm „С“ газ. Чувствителността за даден дебит на горивото се определя като разликата между показанието за еталонния газ и показанието за нулевия газ. Дебитът на горивото се регулира с постоянна величина над или под указанията на производителя. Показанията за еталонния газ и за нулевия газ при тези на горивото се записват. Разликата между еталонната и нулевата чувствителност се нанася върху графика, а дебитът на горивото се регулира спрямо най-голямата разлика в кривата.
1.8.2. Коефициент на предавателната характеристика за въглеводородите
Анализаторът се калибрира съгласно раздел 1.5. с използването на смес от пропан и въздух и пречистен синтетичен въздух,
Коефициентите на чувствителност се определят при пускането на анализатора и след периоди на продължителна употреба. Коефициентът на предавателната характеристика (R f ) за определен въглеводороден вид е отношението между показанието за концентрацията в С1 на датчика за йонизацията на пламъка и концентрацията на този газ в цилиндъра, изразени в ррm С1.
Концентрацията на изпитвания газ трябва да бъде такава, че да дава показание около 80 % от пълната скала. Концентрацията трябва да е позната с точност до ± 2 % по отношение на един тегловен еталон, изразен обемно. Освен това цилиндърът с газ трябва предварително да се обработи за 24 часа при температура от 298 К ± 5 К (25 °С ± 5 °С).
Използваните за изпитването газове и препоръчителни интервали за относителния коефициент на предварителната характеристика, са следните:
метан и пречистен синтетичен въздух 1,00 ≤ R f ≤ 1,15
пропилен и пречистен синтетичен въздух 0,90 ≤ R f ≤ 1,10
толуол и пречистен синтетичен въздух 0,90 ≤ R f ≤ 1,10
Тези стойности са относителни спрямо коефициента на предавателната характеристика (R f ) от 1,00 за пропан и пречистен синтетичен въздух.
1.8.3. Проверка на смущенията от кислорода
Проверката на смущенията от кислорода се извършва при пускането на анализатора в експлоатация и след периоди на продължителна употреба.
Коефициентът на чувствителността се дефинира съгласно раздел 1.8.2. Газовете за изпитването и препоръчваният интервал за относителния коефициент на предавателната характеристика са следните:
пропан и азот
Тази стойност е относителна спрямо коефициента на чувствителност (R f ) от 1,00 за пропан и пречистен синтетичен въздух.
Концентрацията на кислорода във въздуха за горелката на FID трябва да е в рамките на ± 1 % граммол от концентрацията на кислорода във въздуха, използван при последната проверка на смущението от кислорода. Ако разликата е по-голяма, смущенията от кислорода трябва да се контролират и анализаторът да се регулира, ако е необходимо.
1.8.4. Коефициент на неметановия сепаратор (NMC, само за бензинови двигатели с NG)
NMC се използва за отстраняване на неметановите въглеводороди от пробния газ чрез окисляване на всичките въглеводороди, без метана. В идеалният случай преобразуването за метан е 0 %, а за другите въглеводороди, представени от етана, е 100 %. За точното измерване на NMHC, коефициентите на двете се определят и използват за изчисляване на масовия дебит на емисията на NMHC (виж приложение III, допълнение 2, раздел 4.3).
1.8.4.1. Коефициент на метана
Метановият калибриращ газ се подава през датчика за йонизацията на пламъка FID с и без обхождане на сепаратора на метан NMC и двете концентрации се записват. Ефективността се определя, както следва:
където,
conc W |
= |
концентрация на НС, когато СН4 протича през NMC |
conc WIO |
= |
концентрация на НС, когато СН4 обхожда NMC |
1.8.4.2. Коефициент на етана
Етановият калибриращ газ се подава през датчика за йонизацията на пламъка FID с и без обхождане на NMC и двете концентрации се записват. Ефективността се определя, както следва:
където,
conc W |
= |
концентрация на НС, когато С2Н6протичапрез NMC |
conc WIO |
= |
концентрация на НС, когато С2Н6обхожда NMC |
1.9. Смущения в анализаторите на СО, СО2 и NO x
Намиращите се в отработилите газове други газове, освен анализираните, могат да влияят върху показанията по много начини. Положително смущение се получава при недисперсните инфрачервени анализатори, когато влияещия газ дава същия ефект, като измервания газ, но в по-ниска степен. Отрицателно смущение се получава при недисперсните инфрачервени анализатори, когато влияещият газ разширява областта на абсорбиране на измервания газ и в химилуминесцентните датчици в резултат на отслабването на излъчването на влияещия газ. Контролът на смущенията, съгласно раздели 1.9.1 и 1.9.2, се извършва преди първоначалното използване на анализатора и след интервали на продължителна употреба.
1.9.1. Контрол на смущенията в анализатора на СО
Водата и СО2 могат да влияят върху функционирането на анализатора на СО. Следователно еталонен СО2 газ с концентрация от 80 до 100 % по пълната скала от максималния работен обхват, използван по време на изпитването се барботира през вода при стайна температура и показанието на анализатора се записва. Показанието на анализатора не трябва да е повече от 1 % от пълната скала за обхватите, които са равни или над 300 ррm или повече от 3 ррm за обхватите под 300 ррm.
1.9.2. Контрол на заглушаването на анализатор на NOx
Двата газа, които са от значение за анализаторите на CLD (и HCLD) са СО2 и водни пари. Намалението на показанията от тези газове е пропорционално на тяхната концентрация и, следователно, се изискват специални изпитвания, за да се определи заглушаването при най-високите концентрации при изпитването.
1.9.2.1. Контрол на заглушаването от СО2
През недисперсния инфрачервен анализатор се пропуска еталонен газ СО2 с концентрация от 80 до 100 % по пълната скала на максималния измервателен и се отбелязва съдържанието „А“ на стойността на СО2. След това този газ се разрежда приблизително 50 % с еталонен газ NO и се пропуска през недисперсния инфрачервен анализатор и химилуминесцентния датчик (подгряван или не) и се отбелязват съдържанията „В“ и „С“ съответно за CO2 и NO. След това се прекратява подаването на СО2 и единствено еталонният газ NO преминава през (H)CLD, а стойността на NO се записва, като „D“.
Заглушаването, което не трябва да бъде по-голямо от 3 % по пълната скала, се изчислява, както следва:
където,
A |
= |
e неразредената концентрация на СО2, измерена с NDIR в % |
B |
= |
e разредената концентрация на СО2, измерена с NDIR в % |
C |
= |
e разредената концентрация на NО, измерена с (H)CLD в ppm |
D |
= |
e неразредената концентрация на NО, измерена с (H)CLD в ppm |
Могат да се използват алтернативни методи за разреждане и количествено определяне на стойностите на еталонните СО2 и NО газове, като динамично смесване/прибавяне на подобряващи свойствата вещества.
1.9.2.2. Контрол на заглушаването от водата
Този контрол се прилага единствено при измервания на концентрацията на влажен газ. Изчисляването на заглушаването от водата трябва да отчита разреждането на еталонния газ NO с водни пари и сравняване на концентрацията на водните пари на сместа с очакваните резултати от изпитването.
Пропуска се еталонен газ NO газ с концентрация от 80 до 100 % по пълната скала на най-често използвания обхват през (H)CLD и стойността на NO се записва като „D“. След това еталонният газ NO газ се барботира през вода при стайна температура и се подава през (H)CLD, като стойностите на NO се записват като „С“. Абсолютното работно налягане на анализатора и температурата на водата се определят и записват съответно като „E“ и „F“. Налягането на наситените пари на сместа, което отговаря на температурата на барботиращата вода „F“ се определя и се записва като „G“. Концентрацията на водната пара („H“, в %) на сместа се изчислява, както следва:
Очакваната концентрация (D e ) на разредения еталонен газ NO (във водна пара) се изчислява, както следва:
При отработилите газове на дизеловите двигатели максималната очаквана концентрация на отработилите водни пари в тези газове (Н m , в %) по време на изпитването се определя на база съотношението 1,8:1 на водородните към въглеродните атоми в горивото от неразредената концентрация на неразредения еталонен газ СО2 („А“, съгласно раздел 1.9.2.1.) се изчислява, както следва:
Заглушаването от водата, което не трябва да е повече от 3 %, се изчислява, както следва:
където,
D e |
= |
очаквана разредена концентрация на NO, в ррm |
C |
= |
разредена концентрация на NO, в ррm |
Н m |
= |
максимална концентрация на водните пари, в % |
H |
= |
действителна концентрация на водните пари, в % |
Забележка: За тази проверка е важно еталонният газ NO да съдържа минимална концентрация на NO2, защото абсорбирането на NO2въвводатанесеотчитаприизчисляванетоназаглушаването.
1.10. Периодичност на калибрирането
Анализаторите се калибрират съгласно раздел 1.5 най-малко на всеки три месеца или когато се извършва поправка или подмяна в системата, която може да повлияе върху калибрирането.
2. КАЛИБРИРАНЕ НА CVS СИСТЕМАТА
2.1. Общи положения
Системата CVS се калибрира, като се използва точен разходомер, който трябва да бъде съотнесен към национални и/или международни еталони и към ограничително устройство. Дебитът на газ се измерва чрез диференциален метод на измерване при различни ограничаващи настройки, а контролните параметри на системата се измерват и отнасят към дебита.
Могат да се използват различни видове разходомери, напр. калибрирана тръбата на Вентури, калибриран ламинарен разходомер, калибриран турбомер.
2.2. Калибриране на принудителната обемна помпа (PDP)
Всички параметри, отнасящи се до помпата, се измерват едновременно с параметрите, отнасящи се до разходомера, който е серийно свързан към помпата. Изчисления дебит (в m3/min при входа на помпата, абсолютно налягане и температура) се нанася спрямо функция на корелацията, която е стойността на специфична комбинация на параметрите на помпата. След това се определя линейно уравнение, което свързва дебита на помпата и функцията на корелацията. Когато CVS е с многоскоростно задвижване, калибрирането се извършва за всяка използвана степен. По време на калибрирането се поддържа постоянна температура.
2.2.1. Анализ на данните
Дебитът на въздуха (Q s ) при всяка ограничителна настройка (минимум 6 настройки) се изчислява в стандартни m3/min от данните за дебита, като се използва методът, предписан от производителя. След това дебитът да въздуха се преобразува към дебита на помпата (V0) в m3/об. при абсолютната температура и налягане при входа на помпата, както следва:
където,
Q s |
= |
дебит на въздуха при стандартни условия (101,3 kPa, 273 К), m3/s |
T |
= |
температура при входа на въздуха, в К |
p A |
= |
абсолютно налягане при входа на помпата (p B – p1), kPa |
n |
= |
честота на въртене на помпата, об./сек |
За да може да се отчита взаимодействието на отклоненията при помпата и нормата на загуба на вода от помпата, корелационната функция (Х0) между скоростта на помпата, разликата в налягането от входа на помпата до изхода на помпата и абсолютното изходно налягане на помпата се изчислява, както следва:
където,
Δpp |
= |
разлика в налягането от входа на помпата до изхода на помпата |
p A |
= |
абсолютно изходно налягане при изхода на помпата, в kPa |
Извършва се линейна проба за най-малкия квадрат, за да се генерира уравнение на калибрирането, както следва:
D0и m са съответните константите на пресичане и на наклон, описващи кривите на регресия.
При многоскоростна CVS система, кривите за калибриране, генерирани от различните амплитуди на дебита на помпата, са приблизително успоредни, а стойностите на пресичане (D0) се увеличават със спадането на амплитудата на дебита на помпата.
Изчислените стойности от уравнението са до ± 0,5 % от измерената стойност на V0. Стойностите на m са различни за различните помпи. Притокът от механични частици през времето причинява загубата на вода от помпата да намалява, както е отразено от по-ниските стойности на m. Следователно калибрирането се извършва при пускането на помпата след основна поддръжка и когато обща проверка на системата (раздел 2.4) покаже промяна в нормата на загуба на вода от помпата.
2.3. Калибриране на тръбата на Вентури (CFV) за критичния поток
Калибриранетона CFV се основава на уравнението за критичния потока в тръбата на Вентури. Потокът на газ е функция на входното налягане и температура, както е представено по-долу:
където,
K V |
= |
коефициент на калибриране |
p A |
= |
абсолютно налягане при входа в тръбата на Вентури, в kPa |
Т |
= |
температура при входа в тръбата на Вентури, в К |
2.3.1. Анализ на данните
Дебитът на въздуха (Q s ) при всяка ограничителна настройка (минимум 8 настройки) се изчислява в стандарт m3/min от данните за дебита, като се използва методът, предписан от производителя. Коефициентът на калибриране се изчислява въз основа на данните за калибриране на всяка настройка, както следва:
където,
Q s |
= |
дебит на въздуха при стандартни условия (101,3 kPa, 273 К), m3/s |
T |
= |
температура при входа в тръбата на Вентури, в К |
p A |
= |
абсолютно налягане при входа в тръбата на Вентури, kPa |
За определяне обхвата на критичния поток, K V се нанася като функция на входното налягане при входа в тръбата на Вентури. За критичния (дроселиран) поток, K V има относително константна стойност. С намаляването на налягането (увеличаването на вакуума), клапата на дросела на тръбата на Вентури се отваря и K V намалява, което показва, че CFV работи извън допустимия обхват.
Средната стойност на K V и стандартното отклонение се изчисляват за най-малко 8 точки от района на критичния поток. Стандартното отклонение не трябва да надвишава ± 0,3 % от средната стойност на K V .
2.4. Обща проверка на системата
Общата точност на CVS системата за взимане на проби и на аналитичната система се определя с въвеждането в системата, когато тя работи нормално, на известна маса замърсяващ газ. Замърсителят се анализира и масата се изчислява съгласно приложение III, допълнение 2, раздел 4.3, освен в случай на пропан, когато се използва фактор 0,000472 вместо 0,000479 за НС. Използва се една от следните технологии.
2.4.1. Измерване с калибриран отвор за критичния поток
Известно количество неразреден газ (въглероден окис или пропан) се подава в CVS системата през калибриран отвор за критичния поток. Ако входното налягане е достатъчно високо, нормата на потока, който се регулира с калибриран отвор за критичния поток, е независим от изходното налягане на отвора (= критичния поток). Работата на CVS системата е като при нормално изпитване на отработили емисии за около 5 до 10 минути. Проба на газта се анализира с обичайното оборудване (торба за пробата или метода на интеграцията) и се изчислява масата на газта. Така определената маса е в рамките на ± 3 % от известната маса подадена газ.
2.4.2. Измерване с гравиметрична техника
Теглото на малък цилиндър, напълнен с въглероден окис или пропан, се определя с точност до ± 0,01 g. Работата на CVS системата е като при нормално изпитване на отработили емисии за около 5 до 10 минути, докато въглероден окис или пропан се подава в системата. Количеството отделен чист газ се определя посредством диференцирано претегляне. Проба на газта се анализира с обичайното оборудване (торба за пробата или метода на интеграцията) и се изчислява масата на газта. Така определената маса е в рамките на ± 3 % от известната маса подадена газ.
3. КАЛИБРИРАНЕ НА СИСТЕМАТА ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА МЕХАНИЧНИТЕ ЧАСТИЦИ
3.1. Общи положения
Всеки анализатор се калибрира толкова често, колкото е необходимо, за да се спазват изискванията за точност на настоящата директива. Използваният метод на калибриране на компонентите, определени в приложение III, допълнение 4, раздел 4 и приложение V, раздел 2, е описан в настоящия раздел.
3.2. Измерване на дебита
Калибрирането на разходомерите или уредите за измерване на дебит трябва да бъде съотнесено към международен и/или национален еталон. Максималната грешка на измерената стойност е до ± 2 % от показанието.
Ако дебитът на газ се определя чрез диференциален метод на измерване, максималната грешка на разликата е такава, че точността на G EDF е до ± 4 % (виж също приложение V, раздел 2.2.1, EGA). Тя се изчислява, като се вземе средната стойност на корен квадратен от грешките на всеки уред.
3.3 Контрол на условията при частичен поток
Границите, в които се колебаят скоростта и налягането на отработилите газове, трябва да се контролират и регулират съгласно изискванията на приложение V, раздел 2.2.1, ЕР, ако е приложимо.
3.4. Периодичност на калибрирането
Уредите за измерване на дебита се калибрират най-малко на всеки три месеца, или когато се извършва ремонт или подмяна в системата, което може да повлияе върху калибрирането.
4. КАЛИБРИРАНЕ НА ОБОРУДВАНЕТО ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ДИМ
4.1. Общи положения
Димомерът се калибрира толкова често, колкото е необходимо, за да се спазват изискванията на настоящата директива за точност. Използваният метод на калибриране е описан в настоящия раздел за компонентите, които са определени в приложение III, допълнение 4, раздел 5 и приложение V, раздел 3.
4.2. Време за подгряване
4.2.1. Димомерът се подгрява и стабилизира съгласно препоръките на производителя. Ако димомерът е снабден със система за продухване с въздух за предотвратяване образуването на нагар по измервателната оптика, тя също се активира и регулира в съответствие с препоръките на производителя.
4.2.2. Определяне на линейната чувствителност
Линейността на димомера се проверява в режим на показание за непрозрачност, съгласно препоръките на производителя. Три неутрални филтъра за плътност с известна пропускливост, които отговарят на изискванията на приложение III, допълнение 4, раздел 5.2.5, се прилагат към димомера и се записва стойността. Неутралните филтри за плътност имат номинална непрозрачност от приблизително 10 %, 20 % и 40 %.
Линейността не трябва да се отклонява с повече от ± 2 % непрозрачност от номиналната стойност на неутралния филтър за плътност. Всякаква нелинейност, надвишаваща горната стойност, трябва да се коригира преди изпитването.
4.3. Периодичност на калибрирането
Димомерът се калибрира съгласно раздел 4.2.2 най-малко на всеки три месеца, или когато се извършва ремонт или подмяна в системата, която може да повлияе върху калибрирането.
ПРИЛОЖЕНИЕ IV
ТЕХНИЧЕСКИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ЕТАЛОННОТО ГОРИВО, ПРЕДПИСВАНО ЗА ИЗПИТВАНИЯ ЗА ОДОБРЕНИЕ И ЗА ПРОВЕРЯВАНЕ СЪОТВЕТСТВИЕТО НА ПРОИЗВОДСТВОТО
ДИЗЕЛОВО ГОРИВО (1)
Параметър |
Единица |
Стойности (2) |
Метод на изпитване |
Публикация | |
Минимум |
Максимум | ||||
Цетаново число (3) |
|
52 |
54 |
EN-ISO 5165 |
1998 г. (4) |
Плътност при 15 °C |
kg/m3 |
833 |
837 |
EN-ISO 3675 |
1995 г. |
Дестилация: |
|
|
|
|
|
— 50 % точка |
°C |
245 |
— |
EN-ISO 3405 |
1998 г. |
— 95 % точка |
°C |
345 |
350 |
EN-ISO 3405 |
1998 г. |
— крайна точка на кипене |
°C |
— |
370 |
EN-ISO 3405 |
1998 г. |
Точка на възпламеняване |
°C |
55 |
— |
EN 27719 |
1993 г. |
CFPP |
°C |
— |
–5 |
EN 116 |
1981 г. |
Вискозитет при 40 °C |
mm2/s |
2,5 |
3,5 |
EN-ISO 3104 |
1996 г. |
Полициклични ароматни въглеводороди |
% m/m |
3,0 |
6,0 |
IP 391 (*) |
1995 г. |
Съдържание на сяра (5) |
mg/kg |
— |
300 |
pr. EN-ISO/DIS 14596 |
1998 г. (4) |
Корозия на мед |
|
— |
1 |
EN-ISO 2160 |
1995 г. |
Утайка на въглерод по Конрадсън (10 % Ст.О) |
% m/m |
— |
0,2 |
EN-ISO 10370 |
|
Пепелно съдържание |
% m/m |
— |
0,01 |
EN-ISO 6245 |
1995 г. |
Съдържание на вода |
% m/m |
— |
0,05 |
EN-ISO 12937 |
1995 г. |
Неутрализиращо (силна киселина) число |
mg KOH/g |
— |
0,02 |
ASTM D 974-95 |
1998 г. (4) |
Окислителна устойчивост (6) |
mg/ml |
— |
0,025 |
EN-ISO 12205 |
1996 г. |
(*) Нов и по-добър метод за полициклични аромати в процес на разработване |
% m/m |
— |
— |
EN 12916 |
[2000 г.] (4) |
Етанол за дизелови двигатели (7)
Параметър |
Единица |
Стойности (8) |
Метод на изпитване (9) | |
Минимум |
Максимум | |||
Маса на алкохола |
% m/m |
92,4 |
— |
ASTM D 5501 |
Маса на всички алкохоли, без етанол |
% m/m |
— |
2 |
ADTM D 5501 |
Плътност при 15 °C |
kg/m3 |
795 |
815 |
ASTM D 4052 |
Пепелно съдържание |
% m/m |
|
0,001 |
ISO 6245 |
Т на възпламеняване |
°C |
10 |
|
ISO 2719 |
Киселинност, изчислена като оцетна киселина |
% m/m |
— |
0,0025 |
ISO 1388-2 |
Неутрализиращо (силна киселина) число |
KOH mg/l |
— |
1 |
|
Оцветяване |
според скалата |
— |
10 |
ASTM D 1209 |
Утайка сухо вещество при 100 °C |
mg/kg |
|
15 |
ISO 759 |
Водно съдържание |
% m/m |
|
6,5 |
ISO 760 |
Алдехиди, като оцетна киселина |
% m/m |
|
0,0025 |
ISO 1388-4 |
Съдържание на сяра |
mg/kg |
— |
10 |
ASTM D 5453 |
Естери, преизчислени като етилацетати |
% m/m |
— |
0,1 |
ASSTM D 1617 |
2. ПРИРОДЕН ГАЗ (NG)
Европейските търговски горива се предлагат в два обхвата:
— |
обхват Н, чиито крайни стойности на еталонно гориво са G R и G23, |
— |
обхват L, чиито крайни стойности на еталонно гориво са G23 и G25. |
Характеристиките на еталонните горива за G R , G23 и G25 са обобщени по-долу:
Еталонно гориво G R
Характеристики |
Единица |
База |
Стойности |
Метод на изпитване | |
Минимум |
Максимум | ||||
Състав: |
|
|
|
|
|
Метан |
|
87 |
84 |
89 |
|
Етан |
|
13 |
11 |
15 |
|
Остатък (10) |
% граммол |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
Съдържание на сяра |
mg/m3 (11) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
Еталонно гориво G23
Характеристики |
Единица |
База |
Стойности |
Метод на изпитване | |
Минимум |
Максимум | ||||
Състав: |
|
|
|
|
|
Метан |
|
92,5 |
91,5 |
93,5 |
|
Остатък (12) |
% граммол |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
N2 |
|
7,5 |
6,5 |
8,5 |
|
Съдържание на сяра |
mg/m3 (13) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
Еталонно гориво G25
Характеристики |
Единица |
База |
Стойности |
Метод на изпитване | |
Минимум |
Максимум | ||||
Състав: |
|
|
|
|
|
Метан |
|
86 |
84 |
88 |
|
Остатък (14) |
% граммол |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
N2 |
|
14 |
12 |
16 |
|
Съдържание на сяра |
mg/m3 (15) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
3. ВТЕЧНЕН НЕФТЕН ГАЗ (LPG)
Характеристики |
Единица |
Стойности на гориво А |
Стойности на гориво В |
Метод на изпитване | ||
Минимум |
Максимум |
Минимум |
Максимум | |||
Октаново число на мотора |
|
92,5 (16) |
|
92,5 |
|
EN 589 Приложение Б |
Състав |
|
|
|
|
|
|
Съдържание на С3 |
% обем |
48 |
52 |
83 |
87 |
|
Съдържание на С4 |
% обем |
48 |
52 |
13 |
17 |
ISO 7941 |
Олефини |
% обем |
|
12 |
|
14 |
|
Остатъчна утайка |
mg/kg |
|
50 |
|
50 |
NFM 41-015 |
Общо съдържание на сяра |
тегло на ррm (16) |
|
50 |
|
50 |
EN 24260 |
Сероводород |
— |
няма |
няма |
ISO 8819 | ||
Корозия при оголване на мед |
норма |
клас 1 |
клас 1 |
ISO 6251 (17) | ||
Вода при 0 °С |
|
гравитационна |
гравитационна |
Визуален преглед |
(1) Ако е необходимо да се изчисли термалната ефективност на двигател или превозно средство, калоричността на горивото може да се изчисли от:
Специфичната енергия (калоричност) (ефективността) в MJ/kg = (46,423 – 8,792d2 + 3,170d) (1 – (x + y + s)) + 9,420s – 2,499x
където,
d = плътност при 15 °C
x = пропорция по маса на водата (% разделено на 100)
y = пропорция по маса на пепелта (% разделено на 100)
s = пропорция по маса на азота (% разделено на 100).
(2) Цитираните в спецификацията стойности са „истински стойности“. При определянето на пределните стойности са приложени условията на ISO 4259, „Нефтени продукти — определяне и прилагане на прецизни данни по отношение на изпитвателни методи“, а при определяне на минималната стойност е отчетена минимална разлика от 2R над нулата; при определяне на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводство). Без да се накърнява на тази мярка, която е необходима единствено за статистиката, производителят на гориво трябва, независимо от това, да се стреми към постигане на нулевата стойност, когато определената максимална стойност е 2R и към средната стойност при уравненията за максималните и минимални стойности. Изискванията на ISO 4259 се прилагат, когато е необходимо да се изясни дали дадено гориво отговаря на спецификациите.
(3) Обхватът на цетановото число не отговаря на изискванията за минимален диапазон 4R. При възникнал спор между доставчика на гориво и потребителя на гориво обаче, могат да се използват условията на ISO 4259 за разрешаване на такива спорове, при условие, че се извършат достатъчно на брой обратни замервания за установяване на необходимата прецизност в сравнение с единични замервания.
(4) Месецът на публикацията ще бъде съответно определен.
(5) Отчита се действителното съдържание на сяра в горивото, използвано за провеждане на изпитването. В допълнение, максималното съдържание на сяра в еталонното гориво, което се използва за одобряване на дадено превозно средство или двигател, в сравнение с пределните стойности, определени в ред Б на таблицата в раздел 6.2.1 на приложение I към настоящата директива, е 50 ррm. Възможно най-скоро Комисията ще предложи поправка към настоящото приложение, отразяващо средното съдържание на сяра в горивото, предлагано на пазара по отношение на горивото, определено в допълнение IV към Директива 98/70/ЕО.
(6) Има вероятност, дори при устойчиво окисляване, срокът на годност да е ограничен. Трябва да се следват препоръките на доставчика за условията и сроковете на съхранение.
(7) Съгласно производителя на двигателя към етаноловото гориво може да се добавя обогатител на цетан. Максималната допустима стойност е 10 % m/m.
(8) Цитираните в спецификацията стойности са „истински стойности“. При определянето на пределните стойности са приложени условията на ISO 4259, „Нефтени продукти — определяне и прилагане на прецизни данни по отношение на изпитвателни методи“, а при определяне на минималната стойност е отчетена минимална разлика от 2R над нулата; при определяне на максимална и минимална стойност, минималната разлика е 4R (R = възпроизводство). Без да се накърнява тази мярка, която е необходима единствено за статистиката, производителят на гориво трябва, въпреки това, да се стреми към постигане на нулева стойност, когато определената максимална стойност е 2R и към средната стойност при уравненията за максималните и минимални стойности. Изискванията на ISO 4259 се прилагат, когато е необходимо да се изясни дали дадено гориво отговаря на спецификациите.
(9) Могат да се прилагат други равностойни методи, съгласно ISO, когато са съобразени с всички изброени по-горе данни.
(10) Добавки + С2+.
(11) Стойността се определя при стандартни условия (293, 2 К (20 °С) и 101,3 kPa).
(12) Добавки (различни от N2) + С2+ + С2+.
(13) Стойността се определя при стандартни условия (293, 2 К (20 °С) и 101,3 kPa).
(14) Добавки (различни от N2) + С2+ + С2+.
(15) Стойността се определя при стандартни условия (293, 2 К (20 °С) и 101,3 kPa).
(16) Стойността се определя при стандартни условия (293,2 К (20 °С) и 101,3 kPa).
(17) Този метод не може точно да определя наличието на коризионни материали, ако пробата съдържа антикорозионни вещества или други химикали, които намаляват корозионността на пробата спрямо медното разкритие. Следователно се забранява добавяне на съставки с единствена цел отклоняване на изпитвателния метод.
ПРИЛОЖЕНИЕ V
АНАЛИТИЧНА СИСТЕМА И СИСТЕМА ЗА ВЗИМАНЕ НА ПРОБИ
1. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ГАЗООБРАЗНИТЕ ЕМИСИИ
1.1. Общи положения
Раздел 1.2 и фигури 7 и 8 съдържат подробни описания на препоръчителните система за взимане на проби и анализираща система. Защото различни конфигурации могат да дадат еквивалентни резултати, не е необходимо точно съответствие с фигури 7 и 8. Могат да се използват допълнителни компоненти, като инструменти, клапани, соленоиди, помпи и превключватели, за осигуряване на допълнителна информация и за координиране функциите на компонентните системи. Други компоненти, които не са необходими, за да се поддържа точността на някои системи, могат да бъдат изключени, ако тяхното изключване се основава на добрата инженерна практика.
Фигура 7
Технологична схема на системата за анализ на неразредените отработили газове единствено за СО, СО2, NOx, HC ESC
1.2. Описание на аналитичната система
Аналитична система за определяне на газообразни емисии в неразредения (фигура 7, единствено ESC) или разреден (фигура 8, ETC и ESC) отработил газ е описана, въз основа на използването на:
— |
HFID анализатор за измерване на въглеводороди, |
— |
NDIR анализатор за измерване на въглероден окис и въглероден двуокис, |
— |
HCLD или друг равностоен анализатор за измерване на азотните оксиди. |
Пробата на всички компоненти може да се вземе с една сонда за взимане на проби или с две сонди за взимането на проби, разположени в непосредствена близост до и вътрешно разделени към различните анализатори. Не трябва да се допуска появата на кондензация на отработили компоненти (включително на вода и сярна киселина) в никоя точка на аналитичната система.
Фигура 8
Технологична схема на системата за анализ на разредените отработили газове на СО, СО2, NOx, HC ЕТС, изборно за ESC
1.2.1. Компоненти на фигури 7 и 8
Изпускателна тръба (ЕР)
Сонда за взимане на проби на отработили газове (само за фигура 7)
Препоръчва се права затворена, многоточкова сонда от неръждаема стомана. Вътрешният диаметър е не по-голям от вътрешния диаметър на провода, използван за взимане на проби. Дебелината на стената на сондата е не по-голям от 1 mm Трябва да има най-малко три отвора на три различни радиални плоскости с размери, през които да може да се взима приблизително същия поток. Сондата трябва да бъде най-малко 80 % от диаметъра на напречния разрез на изпускателната тръба. Могат да се използват една или две сонди за взимане на проби.
Сонда за взимане на проби на разреден отработил газ на НС (само за фигура 8) (SP2)
Сондата:
— |
представлява първите 254 mm до 762 mm от подгретия провод за взимане на проби HSL1, |
— |
има най-малко 5 mm вътрешен диаметър, |
— |
е поставена в тунела за разреждане DT (виж раздел 2.3, фигура 20) при точка, където въздуха за разреждане и отработилия газ се смесват добре (т.е. приблизително 10 тунелни диаметъра низходящо от точката, където отработилите газове постъпват в тунела за разреждане), |
— |
е достатъчно (радиално) отдалечена от други сонди и от стената на тунела, за да не се влияе от всякакво затишие или турбулентност, |
— |
се подгрява, за да се увеличи температурата на газовата струя до 463 К ± 10 К (190 °С ± 10 °С) при изхода на сондата. |
Сонда за взимане на проби на разреден отработил газ на СО, СО2, NOx (само за фигура 8) (SP3)
Сондата:
— |
лежи на същата плоскост, като тази за SP2, |
— |
е достатъчно (радиално) отдалечена от други сонди и от стената на тунела, за да не се влияе от всякакво затишие или турбулентност, |
— |
се подгрява и изолира по дължината си до минимум 328 К (55 °С), за да се предотврати кондензация на вода. |
Подгрят провод за взимане на проби (HSL1)
Проводът за взимане на проби осигурява газова проба от една единствена сонда до разделителната/ите точка/и и анализатора на НС.
Проводът за взимане на проби:
— |
има минимален вътрешен диаметър от 5 mm и максимален от 13,5 mm, |
— |
е изработен от неръждаема стомана или политетрафлуоретилен (PTFE), |
— |
поддържа температура на стената от 463 К ± 10 К (190 °С ± 10 °С), измерена при всеки отделно контролиран подгряван сектор, ако температурата на отработилия газ при сондата за взимане на проби е равна или по-ниска от 463 К (190 °С), |
— |
поддържа температура на стената по-висока от 453 К (180 °С), ако температурата на отработилия газ при сондата за взимане на проби е по-висока от 463 К (190 °С), |
— |
поддържа температура на газта от 463 К ± 10 К (190 °С ± 10 °С), непосредствено преди подгретия филтър F2 и HFID. |
Подгрят провод за взимане на проби на NOx (HSL2)
Проводът за взимане на проби:
— |
поддържа температура на стената от 328 до 473 К ± 10 К (55 °С до 200 °С), до преобразователя „С“ при използване на охлаждащата вана „В“, и до анализатора, когато не се използва охлаждащата вана „В“, |
— |
е изработен от неръждаема стомана или политетрафлуоретилен (PTFE); |
Провод за взимане на проби на СО и СО2 (SL)
Проводът е изработен от PTFE или неръждаема стомана.
Фонова торба за взимане на проба (по избор; само фигура 8) (ВК)
За взимане на проби на фонови концентрации.
Торба за взимане на проби (по избор; само фигура 8, за СО и СО2) (ВG)
За взимане на проби на пробните концентрации.
Подгрят предварителен филтър (по избор) (F1)
Температурата е същата, като при HSL1.
Подгрят филтър (F2)
Филтърът извлича всички твърди частици от газовата проба преди да достигнат до анализатора. Температурата е същата, като при HSL1. Филтърът се подменя, според нуждите.
Подгрята помпа за взимане на проби (Р)
Помпата се подгрява до температурата на HSL1.
НС
Подгряван датчик за йонизацията на пламъка (HFID) за определяне на въглеводородите. Температурата се поддържа между 453 К и 473 К (180 °С и 200 °С).
СО и СО2
NDIR анализатори за определяне съдържанието на въглероден окис и въглероден двуокис (по избор за определяне коефициента на разреждане за измерването РТ).
NO
CLD или HCLD анализатори за определяне азотните оксиди. При използване на HCLD, температурата се поддържа между 328 К и 473 К (55 °С и 200 °С).
Преобразвател (С)
Използва се преобразвател за каталитичното намаляване от NO2 към NO, преди извършване на анализа в CLD или HCLD.
Охлаждаща вана (В) (по избор)
За охлаждане и кондензиране на водата от отработилата проба. Ваната се поддържа при температура между 273 К и 277 К (0 °С и 4 °С) с помощта на лед или охладител. Тя е по избор, когато анализаторът не се влияе от водни пари, съгласно приложение III, допълнение 5, раздели 1.9.1 и 1.9.2. Ако се водата се отстранява чрез кондензация, температурата на пробния газ или температурата на кондензиране се следят или във водоотделителя или низходящо. Температурата на пробния газ или температурата на кондензация не трябва да надвишават 280 К (7 °С). Не се допуска използването на химически дехидрататор за премахване на вода от пробата.
Температурен датчик (Т1, Т2, Т3)
За следене температурата на газовата струя.
Температурен датчик (Т4)
За следене температурата на NO2-NO преобразувателя.
Температурен датчик (Т5)
За следене температурата на охлаждащата вана.
Манометър (G1, G2, G3)
За измерване налягането в проводите за пробите.
Регулатор на налягането (R1, R2)
За контролиране, съответното налягане на въздуха и горивото, за HFID.
Регулатор на налягането (R3, R4, R5)
За контролиране налягането в проводите на пробите и потока към анализаторите.
Разходомер (FL1, FL2, FL3)
За следене нормата на обходния поток на пробата.
Разходомер (по избор) (FL4 до FL6)
За следене нормата на потока през анализатора.
Разпределителен клапан (V1 до V5)
Подходящо разположение на клапаните за насочване потока от проби, еталонен газ или нулев газ към анализаторите.
Соленоиден клапан (V6, V7)
За заобикаляне на NO2-NO преобразувателя.
Иглен клапан (V8)
За регулиране на потока през NO2-NO С преобразувателя и обходния канал.
Иглен клапан (V9, V10)
За регулиране на потоците към анализаторите
Отвеждащ клапан (по избор) (V11, V12)
За отводняване кондензата от вана Б.
1.3. Анализ NMHC (само за бензинови двигатели, зареждани с NG)
1.3.1. Газов хроматографски метод (фигура 9)
При използването на метода на газовия хроматограф (GC), измерен малък обем от пробата се впръсква върху аналитична колона, през която се прокарва с инертен носещ газ. Колоната разделя отделните компоненти според точките им на кипене, така че те да се елуират от колоната по различно време. След това те преминават през детектор, който предава електрически сигнал съгласно тяхната концентрация. Защото това не е техника на постоянен анализ, може да се използва единствено във връзка с метода на събиране на проби в торба, както е описано в приложение III, допълнение 4, раздел 3.4.2.
За NMHC се използва автоматизиран GC с FID. Пробата на отработил газов се събира в торба за пробата, от която се взима част и се впръсква в GC. Пробата се разделя на две части (СН4 /Въздух/СО и NMHC/CO2/H2O)по Порапаковата колона. Колоната с молекулярна решетка отделя СН4 от въздуха и СО преди да го подаде към FID, където се измерва концентрацията му. Пълен цикъл от впръскване на една проба до впръскване на втора проба може да се извърши за 30 сек. За определяне на NMHC, концентрацията на СН4 се изважда от общата концентрация на НС (виж приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1).
Фигура 9 показва типичен GC, предназначен за рутинно определяне на СН4. Други методи с използване на GC могат да се основават и на добрата инженерна практика.
Фигура 9
Технологична схема за анализиране на метан (метода с използване на GC)
Компоненти на фигура 9
Порапакова колона (РС)
Порапак N, използва се 180/300 μm (клетка 50/80), дължина 610 mm × 2,16 mm ID се подготвя и използва най-малко 12 часа при 423 К (150 °С) с газов носител преди първоначалната употреба.
Колона с молекулярна решетка (MSC)
Тип 13Х, 250/350 μm (клетка 45/60), дължина 1 220 mm × 2,16 mm ID се подготвя и използва най-малко 12 часа при 423 К (150 °С) с газов носител преди първоначалната употреба.
Нагревателна камера (ОV)
За поддържането на колоните и клапаните при постоянна температура за работата на анализатора и за подготовка на колоните при 423 К (150 °С).
Навивка за пробата (SLP)
Тръба от неръждаема стомана, достатъчно дълга, за да съдържа обем от приблизително 1 cm3.
Помпа (Р)
За отвеждане на пробата до газовия хроматограф.
Изсушител (D)
Използва се изсушител с молекулярна решетка за премахване на вода и други замърсители, които газовият носител може да съдържа.
НС
Концентрацията на метан се измерва с датчика за йонизация на пламъка (FID)
Клапан за впръскване на проба (V1)
Използва се за впръскване на пробата, взета от торбата за взимане на проби посредством SL на фигура 8. Той е с малък безполезен обем, херметически затворен и се нагрява до 423 К (150 °С).
Разпределителен клапан (V3)
За избиране на еталонния газ, пробата или спиране на потока.
Иглен клапан (V2, V4, V5, V6, V7, V8)
За регулиране на потоците в системата.
Регулатор на налягането (R1, R2, R3)
Контролират се, съответно, потоците на горивото (= носителят на газ), пробата и въздуха.
Капилярна тръба (FC)
За контролиране нормата на поток на въздуха към FID.
Манометър (G1, G2, G3)
Контролират се, съответно, потоците на горивото (= носителят на газ), пробата и въздуха.
Филтър (F1, F2, F3 F4, F5)
Синтеровани метални филтри за предотвратяване навлизането на стружки в помпата или прибора.
FL1
За измерване нормата на обходния поток на пробата.
1.3.2. Метод с използване на неметановия сепаратор (NMC, фигура 10)
Сепараторът окислява всички въглеводороди до СО2 и Н2 О, с изключение на СН4, който се регистрира от датчика за йонизацията на пламъка FID при преминаването на пробата през NMC. При взимането на проби с торба при SL (виж раздел 1.2, фигура 8) се използва система, насочваща потока през или в страни от сепаратора, съгласно фигура 10. При измерване с NMHC, двете стойности (НС и СН4), се наблюдават на FID и се записват. Ако се използва метода на интеграцията, в HCL1, паралелно с редовния FID, се инсталира втори FID (виж раздел 1.2, фигура 8), съгласно долната част на фигура 10. По време на измерването NMHC, стойностите на двете FID (НС и СН4) се наблюдават и записват.
Преди изпитването трябва да се оцени каталитичният ефект на сепаратора върху стойностите на СН4 и С2 Н6 при температура равна на или по-висока от 600 К (327 °С) и концентрация на вода в отработилите газове, представителна за условията в изпусканите отработили газове. Трябва да се знаят точката на кондензация и концентрацията на кислороден двуокис в пробата на отработилите газове. Относителното показание на датчика за йонизацията на пламъка FID за СН4 трябва да се отбележи (виж приложение III, допълнение 5, раздел 1.8.2).
Фигура 10
Технологична схема за анализ на метана с неметанов сепаратор (NMC)
Компоненти на фигура 10
NMC — сепаратор на метан
За окисляване на всички въглеводороди освен метан.
HC
Подгряван датчик за йонизацията на пламъка (HFID) за измерване на концентрациите на въглеводородите и метана. Температурата му трябва да се поддържа от 453 К до 473 К (180 °С до 200 °С).
V1 — Разпределителен клапан
За превключване на пробата, нулевия газ или еталонния газ. Клапанът V1 е идентичен с клапана V2 от фигура 8.
V2, V3 — електромагнитни клапани
За заобикаляне на сепаратора на метан NMC
V4 — Иглен клапан
За уравновесяване дебита през сепаратора на метан NMC и през отклонението
R1 — Регулатор на налягането
За регулиране на налягането в проводите за взимане на проби и дебита към подгрявания датчик за йонизацията на пламъка HFID. Регулаторът R1 е идентичен на регулатора R3 от фигура 8.
FL1 — Разходомер
За измерване дебита на пробата през отклонението. Разходомерът FL1 е идентичен c разходомера FL1 от фигура 8.
2. РАЗРЕЖДАНЕ НА ОТРАБОТИЛИТЕ ГАЗОВЕ И ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ЧАСТИЦИТЕ
2.1. Общи положения
Раздели 2.2, 2.3 и 2.4 и фигури от 11 до 22 съдържат подробно описание на препоръчваните системи за разреждане и взимане на проби. Тъй като различните конфигурации могат да дават еквивалентни резултати, не се изисква пълно съответствие с фигурите. Могат да се използват допълнителни компоненти като уреди, клапани, електромагнитни клапани, помпи или превключватели за предоставяне на допълнителна информация и координиране работата на компонентите на системата. Други компоненти, които не сa необходими за поддържането на точността на някои системи, могат да бъдат пропуснати, ако тяхното изключване се базира върху добрата техническа преценка.
2.2. Система за разреждане на част от потока
Описаната във фигури 11 до 19 система за разреждане се базира на разреждането на част от отработилите газове. Разделянето на отработилите газове и последващия процес на разреждане може да се реализира с помощта на различни системи за разреждане. За последващото отделяне на частиците всички разредени отработили газове или само част от тях преминават през системата за взимане на проби на частиците (раздел 2.4, фигура 21). Първият метод е от типа на взимане на проби на целия поток, вторият е от типа на частичното взимане на проби.
Изчисляването на коефициента на разреждане зависи от използваната система. Препоръчват се следните типове системи.
Изокинетични системи (фиryри 11, 12)
При тези системи дебитът през тръбата за прехвърляне съответства на дебита на неразредените отработили газове по отношение на скоростта и/или налягането на газовете, което изисква еднороден и без отклонения поток на отработилите газове в сондата за взимане на проби. Това обикновено се получава, като се използва резонатор и директна права тръба възходящо пред мястото за взимане на проби. След това се изчислява отношението на разделяне, като се изхожда от лесноизмерими величини, като диаметрите на тръбите. Трябва да се отбележи, че изокинетичният характер се използва само за съответствието на условията на потока, но не и за съответствие в разпределението на размерите. Последното не е винаги необходимо, тъй като частиците сa достатъчно малки, за да следват потока на флуида.
Системи с регулиране на потока и измерване на концентрацията (фигури от 13 до 17)
При тези системи се взима проба от неразредените отработили газове, като се регулира дебитът на въздуха за разреждане и общия дебит на разредените отработили газове. Отношението на разреждане се определя от концентрациите на трасиращи газове като CO2 или NOx, намиращи се поначало в отработилите газове на двигателя. Концентрациите в разредените отработили газове и във въздуха за разреждане се измерват, докато концентрацията в неразредените отработили газове може да се измери пряко или да се определи от дебита на горивото и уравнението за баланс на въглерода, ако сместа на горивото е познат. Системите могат да се управляват от пресметнатия фактор на разреждане (фигури 13, 14) или от потока в тръбата за прехвърляне (фигури 12, 13, 14).
Системи с регулиране на потока и измерване на дебита (фиryри 18, 19)
При тези системи се взима проба на неразредените отработили газове, като се регулира дебитът на въздуха за разреждане и общият дебит на разредените отработили газове. Отношението на разреждане се определя от разликата между двата дебита. Необходимо е точно калибриране на разходомерите един спрямо друг, тъй като относителната стойност на големините на дебитите може да доведе до значителни грешки при по-високи отношения на разреждане (по-големи или равни на 15). Контролът на дебита е сравнително прост, когато дебитьт на разредените отработили газове се поддържа постоянен, а се изменя дебитьт на въздуха за разреждане, ако е необходимо.
При системите за разреждане на част от потока, трябва да се обърне внимание за избягване на потенциалните проблеми с загубите на частици в тръбата за прехвърляне, като се осигури взимането на представителна проба на отработилите газове на двигателя за определяне на отношението на разреждане. Описаните системи вземат предвид тези критични области.
Фигура 11
Система за разреждане на част от потока с изокинетична сонда и частично взимане на проби (SB контрол)
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през тръбата за прехвърляне ТТ посредством изокинетичната сонда за взимане на проби ISP. Разликата в наляганията на отработилите газове на входа в изпускателната тръба и на входа в сондата се измерва с датчика за налягане DPT. От него сигналът се предава на регулатора на дебита FC1, който командва аспиратора SB за поддържане на нулева разлика в наляганията при върха на сондата. При тези условия скоростта на отработилите газове в ЕР е равна на скоростта в ISP, а дебитът през ISP и ТТ е в постоянно отношение (разделяне) с дебита на отработилите газове. От този фактор на разреждане се определя площта на напречните сечения на ЕР и ISP. Дебитьт на въздуха за разреждане се измерва с устройството за измерване на дебит FM1. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от дебита на въздуха за разреждане и отношението на разделяне.
Фигура 12
Система за разреждане на част от потока с изокинетична сонда и частично взимане на проби (РB контрол)
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през тръбата за прехвърляне ТТ посредством изокинетичната сонда за взимане на проби ISP. Разликата в наляганията на отработилите газове на входа в изпускателната тръба и на входа в сондата се измерва с датчика за налягане DPT. От него сигналът се предава на реryлатора на дебита FC1, който командва аспиратора SВ за поддържане на нулева разлика в наляганията при върха на сондата. Това се извършва, като малка част от въздуха за разреждане, чийто дебит вече е измерен с помощта на средството за измерване на дебит FM1, се взима и се изпраща в тръбата за прехвърляне ТТ посредством една пневматична настройка. При тези условия скоростта на отработилите газове в ЕР е равна на скоростта в ISP, а дебитът през ISP и ТТ е в постоянно отношение (разделяне) с дебита на отработилите газове. Отношението на разделяне се определя от площите на напречните сечения на ЕР и ISP. Въздухът за разреждане се засмуква през DT от аспиратора SВ и неговият дебит се измерва на входа в тунела за разреждане с помощта на средството за измерване на дебит FM1. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от дебита на въздуха за разреждане и отношението на разделяне.
Фигура 13
Система за разреждане на част от потока с измерване концентрацията на СО2 или NOx и частично взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ. Концентрацията на трасиращия газ (CO2 или NOx) се измерва в неразредените и разредените отработили газове, както и във въздуха за разреждане с анализатор/и на отработилите газове EGA. Сигналите от тях се предават на регулатора на дебита FC2, който управлява вентилатора РВ или аспиратора SB за поддържане на разделянето и отношението на разреждане на отработилите газове в тунела за разреждане DT на желаното ниво. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от концентрациите на трасиращия газ в неразредените отработили газове, разредените отработили газове и въздуха за разреждане.
Фигура 14
Система за разреждане на част от потока с измерване концентрацията на СО2, баланс на въглерода и вземане на проби на целия поток
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ. Концентрацията на CO2се измерва в разредените отработили газове и във въздуха за разреждане с анализатор/и на отработилите газове EGA. Сигналите от анализаторите и сигналът за дебита на горивото GFUEL се предават на регулатора на дебита FC2 или на регулатора на дебита FC3 от системата за взимане на проби (виж фигура 21). FC2 управлява вентилатора РВ, а FC3 — помпата за взимане на проби Р (виж фигура 21) и регулира дебитите в системата и извън нея, така че да се поддържа разделянето и отношението на разреждане на отработилите газове в тунела за разреждане DT на желаното ниво. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от концентрациите на CO2 и дебита на горивото GFUEL, като се използва допускането за баланс на въглерода.
Фигура 15
Система за разреждане на част от потока с тръба на Вентури, измерване на концентрацията и частично взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ под действието на подналягането, създавано от тръбата на Вентури VN в тунела за разреждане DT. Дебитът на газове през тръбата за прехвърляне ТТ зависи от инерционния обмен в тръбата на Вентури и следователно се влияе от абсолютната температура на газовете на изхода от тръбата за прехвърляне ТТ. Съответно при даден дебит в тунела разделянето не е постоянно и отношението на разреждане при ниско натоварване е малко по-малко от това при високо натоварване. Концентрациите на трасиращия газ (CO2 или NOx) се измерват в неразредените отработили газове, разредените отработили газове и въздуха за разреждане с анализатор/и на отработилите газове EGA и отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от така измерените стойности.
Фигура 16
Система за разреждане на част от потока с две тръби на Вентури или две бленди, измерване на концентрацията и частично взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ посредством един разделител на потока, съставен от бленди или тръби на Вентури. Първият елемент (FD1) е разположен в изпускателната тръба EP, а вторият (FD2) — в тръбата за прехвърляне ТТ. Допълнително ca необходими два регулатора на налягането (PCV1 и PCV2), за да се поддържа постоянно разделяне на отработилите частици, като се контролира противоналягането в изпускателната тръба EP и налягането в тунела за разреждане DT. Регулаторът на налягането PCV1 е разположен в изпускателната тръба EP след сондата за взимане на проби SP, а регулаторът на налягането PCV2 е разположен между вентилатора РВ и тунела за разреждане DT. Концентрациите на трасиращия газ (CO2 или NOx) се измерват в неразредените отработили газове, разредените отработили газове и въздуха за разреждане с анализатор/и на отработилите газове EGA. Те ca необходими за контрол на разделянето и могат да се използват за настройка на регулаторите на налягането PCV1 и PCV2 за точен контрол на разделянето. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от концентрациите на трасиращия газ.
Фигура 17
Система за разреждане на част от потока с многотръбен разделител, измерване на концентрацията и частично взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ посредством един разделител на потока FD3, съставен от няколко тръби с еднакви размери (диаметър, дължина и радиус на огъване), монтирани в изпускателната тръба EP. Отработилите газове преминават през една от тези тръби в тунела за разреждане, а през останалите тръби — в камерата за демпфиране DC. Така разделянето се определя от общия брой на тръбите. Постоянното разделяне изисква нулева разлика между наляганията в камерата за демпфиране DC и при изхода на тръбата за прехвърляне ТТ. Тази разлика се измерва с диференциалния датчик за налягане DPT. Нулева разлика между наляганията се получава чрез впръскване на въздух в тунела за разреждане DT при изхода на тръбата за прехвърляне ТТ. Концентрациите на трасиращия газ (CO2 или NOx) се измерват в неразредените отработили газове, разредените отработили газове и въздуха за разреждане с анализатор/и на отработилите газове EGA. Те ca необходими за контрол на разделянето и могат да се използват за управление на дебита на впръсквания въздух за точен контрол на разделянето. Отношението на разреждане се пресмята, като се изхожда от концентрациите на трасиращия газ.
Фигура 18
Система за разреждане на част от потока с контрол на дебита и на взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ. Общият дебит, преминаващ през тунела за разреждане, се регулира от регулатора на дебита FC3 и помпата за взимане на проби Р от системата за взимане на проби на частиците (виж фигура 18). Дебитьт на въздуха за разреждане се контролира от регулатора на дебита FC2, който може да използва GEXHW GAIRW или GFUEL като сигнали за управление при регулирането на желаното ниво на разделянето. Дебитът на пробата през тунела за разреждане DT е равен на разликата между общия дебит и дебита на въздуха за разреждане. Дебитът на въздуха за разреждане се измерва с устройството за измерване на дебит FM1, а общият дебит — с устройството за измерване на дебит FM3 от системата за взимане на проби на частиците (виж фигура 21). Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от стойностите на двата дебита.
Фигура 19
Система за разреждане на част от потока с контрол на дебита и частично взимане на проби
Неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ. Разделянето и дебитът в тунела за разреждане DT се контролират от регулатора на дебита FC2, който регулира дебитите (или честотата на въртене) съответно на вентилатора РВ и аспиратора SB. Това е възможно чрез връщането в тунела за разреждане DT на пробата, взета от системата за взимане на проби на частиците. Могат да се използват GEXHW GAIRW или GFUEL като сигнали за управление на регулатора на дебита FC2. Дебитьт на въздуха за разреждане се измерва с устройството за измерване на дебит FM1, а общият дебит — с устройството за измерване на дебит FM2. Отношението на разреждане се изчислява, като се изхожда от стойностите на двата дебита.
2.2.1. Компоненти на фигури от 11 до 19
EP — изпускателна тръба
Изпускателната тръба може да бъде термоизолирана. 3а да се намали топлинната инертност на изпускателната тръба, се препоръчва отношението на дебелината на тръбата към диаметъра ѝ да бъде 0,015 или по-малко. Използването на гъвкави съединения трябва да се ограничи до едно отношение на дължината към диаметъра не по-голямо от 12. Огъванията трябва да бъдат сведени до минимум, за да се намалят отлаганията от инерцията на частиците. Ако системата включва шумозаглушителя на изпитвателния стенд, този шумозаглушител може също да бъде термоизолиран.
При изокинетична система изпускателната тръба трябва да бъде без огъвания, кривини и резки промени на диаметъра в продължение на не по-малко от шест пъти диаметъра на тръбата преди и три пъти диаметъра на тръбата след мястото на сондата. Скоростта на газовете в зоната на взимане на проби трябва да бъде по-голяма от 10 m/s, освен при работа на празен ход. Колебанията в налягането на отработилите газове нe трябва средно да надвишават ± 500 Pa. Всяко действие за намаляване на колебанията на налягането, освен използването на стандартната изпускателна уредба (съдържаща шумозаглушител и устройства за последващо третиране), нe трябва да изменя показателите на двигателя или да предизвиква отлагането на твърди частици.
За системите без изокинетична сонда се препоръчва права тръба с дължина шест пъти диаметъра на тръбата преди и три пъти диаметъра на тръбата след мястото на сондата.
SP — сонда за взимане на проби (фигури 10, 14, 15, 16, 18, 19)
Минималният вътрешен диаметър на сондата е 4 mm. Отношението на диаметьра на изпускателната тръба към диаметьра на сондата трябва да бъде не по-малко от четири. Сондата трябва да бъде една отворена тръба, разположена по оста на изпускателната тръба, с отвор, разположен срещу потока, или сонда с много отвори, съответстваща на описанието на сондата SP1 в раздел 1.2.1, фигура 5.
ISP — изокинетична сонда за взимане на проби (фигури 11 и 12)
Изокинетичната сонда за взимане на проби трябва да бъде монтирана в посоката на възходящия поток, по оста на изпускателната тръба, на място, където условията на течението през сечението на изпускателната тръба EP ca обединени. Тя трябва да бъде конструирана така, че да осигурява една пропорционална проба на неразредените отработили газове. Нейният минимален вътрешен диаметър трябва да бъде 12 mm.
Необходима е система за управление на изокинетичното разделяне на изпускането, като се поддържа нулева разлика между наляганията в изпускателната тръба и в изокинетичната сонда за взимане на проби. При тези условия скоростта на отработилите газове в изпускателната тръба е еднаква с тази в изокинетичната сонда за взимане на проби и масовият дебит през изокинетичната сонда за взимане на проби е постоянна част от дебита на отработилите газове. Изокинетичната сонда за взимане на проби трябва да бъде свързана с един диференциален датчик на налягане DPT. Управлението на нулевата разлика между наляганията в изпускателната тръба и в изокинетичната сонда за взимане на проби се реализира от регулатора на дебита FC1.
FD1, FD2 — разделители на потока (фигура 16)
Един комплект от тръби на Вентури или бленди е монтиран в изпускателната тръба EP и съответно в тръбата за прехвърляне ТТ, за да достави проба, пропорционална на неразредените отработили газове. Необходима е система за управление, съставена от два реryлатора на налягането PCV1 и PCV2, за пропорционално разделяне чрез контрол на наляганията в изпускателната тръба EP и тунела за разреждане DT.
FD3 — разделител на потока (фигура 17)
Един комплект от тръби (многотръбен сноп) е монтиран в изпускателната тръба EP за доставяне на проба, пропорционална на неразредените отработили газове. Една от тръбите захранва с отработили газове тунела за разреждане DT, докато другите захранват с отработили газове камерата за демпфиране DC. Тръбите трябва да имат еднакви размери (диаметьр, дължина, радиус на огъване), така че разделянето да зависи от общия брой на тръбите. Необходима е система за управление, за да се осигури пропорционално разделяне, като се поддържа нулева разлика между наляганията на изхода от снопа тръби и на изхода на тръбата за прехвърляне ТТ. При тези условия скоростта на отработилите газове в изпускателната тръба EP е пропорционална на тази в разделителя на дебит FD3 и дебитьт в тръбата за прехвърляне ТТ е постоянна част от дебита на отработилите газове. Двете точки трябва да бъдат свързани с диференциалния датчик за налягане DPT. Управлението на нулевата разлика в наляганията се реализира от регулатора на дебит FC1.
EGA — анализатори на отработилите газове (фиryри 13, 14, 15, 16, 17)
Могат да се използват анализатори на CO2 или NOx (при метода с баланс на въглерода caмо). Анализаторите трябва да бъдат калибрирани като анализаторите за измерване на емисиите на газове. Могат да се използват един или повече анализатори за определяне разликите между концентрациите. Точността на системите за измерване трябва да е такава, че точността на GEDFW,i да бъде ± 4 %.
ТТ — тръба за прехвърляне (фигури от 11 до 19)
Тръбата за прехвърляне трябва:
— |
да бъде колкото е възможно по-къса, но дължината ѝ да не надвишава 5 m, |
— |
да бъде с диаметьр, равен или по-голям от този на сондата, но който не надвишава 25 mm, |
— |
да завършва при оста на тунела за разреждане и да е насочена низходящо по потока. |
Ако дължината на тръбата е до 1 m, тя трябва да бъде термоизолирана с материал с максимален коефициент на топлопроводност 0,05 W/м*К и радиална дебелина, съответстваща на диаметьра на сондата. Ако тръбата е с дължина, пo-голяма от 1 m, тя трябва да бъде термоизолирана и подгрявана до минимална температура на стените от 523 К (250 °С).
DPT — диференциален датчик за налягане (фигури 11, 12, 17)
Диференциалният датчик за налягане трябва да има област на измерване, не пo-голяма от ± 500 Pa.
FC1 — регулатор на дебита (фигури 11, 12, 17)
За изокинетичните системи (фиryри 11, 12) е необходим регулатор на дебита, за да поддържа нулева разлика в наляганията между изпускателната тръба EP и изокинетичната сонда за взимане на проби ISP. Реryлировката може да се извършва, като:
а) |
се регулират честотата на въртене или дебитьт на аспиратора SB и се запазват постоянни честотата на въртене или дебитьт на вентилатора РВ по време на всеки режим (фигура 11); или |
б) |
се регулира аспираторът SB за постоянен масов дебит на разредените отработили газове и се контролира дебитьт на вентилатора РВ и следователно дебитьт на пробата на отработилите газове в мястото на края на тръбата за прехвърляне ТТ (фигура 12). |
В случая на система с регулиране на налягането, остатъчната грешка в контура за контрол не трябва да надвишава ± 3 Pa. Колебанията на налягането в тунела за разреждане не трябва средно да надвишават ± 250 Pa.
За системата с много тръби (фигура 17) е необходим регулатор на дебита за пропорционалното разделяне на отработилите газове чрез поддържане на нулева разлика между наляганията на изхода от многотръбния сноп и на изхода на тръбата за прехвърляне ТТ. Регулировката се извършва, като се управлява дебитът на впръсвания в тунела за разреждане DT въздух на изхода на тръбата за прехвърляне ТТ.
PCV1, PCV2 — регулатори на налягането (фигура 16)
Необходими са два реryлатора на налягането при системата с две тръби на Вентури или две бленди за пропорционалното разделяне на дебита, като се контролира противоналягането в изпускателната тръба EP и на налягането в тунела за разреждане DT. Регулаторите трябва да бъдат разположени след сондата за взимане на проби SP в изпускателната тръба EP и между вентилатора РВ и тунела за разреждане DT.
DC — камера за демпфиране (фигура 17)
Камерата за демпфиране се монтирана на изхода от многотръбния сноп, за да се намалят колебанията на налягането в изпускателната тръба EP.
VN — тръба на Вентури (фигура 15)
Една тръба на Вентури е монтирана в тунела за разреждане DT за сьздаване на подналягане в зоната на изхода на тръбата за прехвърляне ТТ. Дебитьт на газове през тръбата за прехвърляне ТТ се определя от инерционния обмен в зоната на тръбата на Вентури и е основно пропорционален на дебита през вентилатора SB, което довежда до постоянен фактор на разреждането. Тъй като инерцията на обмена зависи от температурата на изхода от тръбата за прехвърляне ТТ и от разликата между наляганията в изпускателната тръба EP и тунела за разреждане DT, реалният фактор на разреждането е малко по-малък при малко натоварване, отколкото при голямо натоварване.
FC2 — регулатор на дебита (фигури 13, 14, 18, 19, по избор)
Може да се използва регулатор на дебита за управление на дебита през вентилатора РВ или аспиратора SB. Той може да бъде свързан към сигналите за дебита на отработилите газове, на постъпващия въздух или на горивото и / или диференциалния сигнал от концентрациите на CO2 или NOx. Когато се използва захранване с въздух под постоянно налягане (фигура 18), регулаторът на дебита FC2 управлява пряко дебита на въздуха.
FM1 — устройство за измерване на дебита (фигури 11, 12, 18, 19)
Газов брояч или друг уред за измерване на дебита на въздуха за разреждане. Наличието на устройството за измерване на дебита FM1 е по избор, ако вентилаторът РВ е калибриран за измерване на дебит.
FM2 — устройство за измерване на дебита (фигура 19)
Газов брояч или друг уред за измерване на дебита на разредените отработили газове. Наличието на устройството за измерване на дебита FM2 е по избор, ако аспираторът SB е калибриран за измерване на дебит.
РВ — вентилатор (фигури 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19)
3а управление на дебита на въздуха за разреждане. Вентилаторът РВ може да бъде свързан с регулаторите на дебита FC1 и FC2. Вентилаторът РВ може да се използва за измерване на дебита на въздуха за разреждане, ако е калибриран.
SB — аспиратор (фигури 11, 12, 13, 16, 17, 19)
Само за системите с частично взимане на проби. Аспираторът SВ може да се използва за измерване на дебита на разредените отработили газове, само ако е калибриран.
DAF — филтър за въздуха за разреждане (фигури от 11 до 19)
Препоръчва се въздухът за разреждане да се филтрира и почисти с дървени въглища за елиминиране на отклоненията от фоновите въглеводороди. Производителят на двигателя може да поиска да се вземе проба на въздуха за разреждане според добрата инженерна практика, за да се определи нивото на смущението от фоновите частици, което след това може да се извади от стойностите, измерени в разредените отработили газове.
DT — тунел за разреждане (фигури от 11 до 19)
Тунелът за разреждане:
— |
трябва да има достатъчна дължина, за да осигури смесване на целия поток от отработили газове и въздуха за разреждане при турбулентните условия на течението, |
— |
трябва да бъде изработен от неръждаема стомана с:
|
— |
трябва да има минимален диаметьр 75 mm при частично взимане на проби, |
— |
трябва да има препоръчителен минимален диаметьр 25 mm при взимане на проби на целия поток, |
— |
може да бъде подгряван до температура на стените, която не надвишава 325 К (52 °С), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не надвишава 325 К (52 °С) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолиран. |
Отработилите газове на двигателя трябва да бъдат смесени с целия въздуха за разреждане. При системите с частично взимане на проби качеството на смесването трябва да се провери с помощта на профил на CO2 в тунела при работещ двигател (в не по-малко от четири равноотдалечени точки). Ако е необходимо, може да се използва бленда за смесването.
Забележка: Ако околната температура в близост до тунела за разреждане DT е под 293 К (20 °С), трябва да се вземат мерки за избягване на загубите на частици върху студените стени на тунела за разреждане. Следователно се препоръчва подгряването и/или термоизолирането на тунела в посочените по-горе граници.
Когато двигателят е с голямо натоварване, тунелът може да се охлажда с неагресивни средства като вентилатор, но докато температурата на охлаждащия агент не е по-ниска от 293 К (20 °С).
HE — топлообменник (фигури 16, 17)
Топлообменникът трябва да има достатъчен капацитет, за да поддържа температурата на входа в аспиратора SB в границите ± 11 К спрямо средната температура на функциониране, наблюдавана при изпитването.
2.3. Система за разреждане на целия поток
Във фигура 20 е описана система за разреждане, базираща се на разреждането на всички отработили газове с използването на концепцията за взимане на проби с постоянен обем CVS. Трябва да се измерва общият обем на сместа от отработилите газове и въздуха за разреждане. Може да се използва обемна помпа PDP или тръба на Вентури с критичен дебит CFV.
3а последващото отделяне на частиците една проба на разредените отработили газове минава през системата за взимане на проби на частиците (виж раздел 2.4, фигури 21 и 22). Когато това се извършава директно, имаме случай на просто разреждане. Когато пробата се разрежда още един път във вторичен тунел за разреждане, имаме случай на двойно разреждане, което е полезно, ако изискването за температурата преди филтъра не може да се изпълни с просто разреждане. Въпреки, че е само част от системата за разреждане, системата с двойно разреждане е описана в раздел 2.4, фигура 22, като модификация на системата за взимане на проби на частиците, защото споделя много елементи със системата за взимане на проби на частиците.
Фигура 20
Система за разреждане на целия поток
Всичките отработили газове се смесват с въздуха за разреждане в тунела за разреждане DT. Дебитът на разредените отработили газове се измерва с обемната помпа PDP или с тръбата на Вентури с критичен дебит CFV. Топлообменникът НЕ или едно устройство за електронно компенсиране на дебита EFC може да се използва за пропорционално взимане на проби на частиците и за определяне на дебитите. Определянето на масата на частиците се базира на общия дебит на разредените отработили газове и не е необходимо да се пресмята отношението на разреждането.
2.3.1. Компоненти на фигура 20
ЕР — изпускателна тръба
Дължината на изпускателната тръба след изхода от изпускателния колектор на двигателя, от изхода на турбокомпресора или от устройството за последващо третиране до тунела за разреждане не надвишава 10 m. Ако дължината на изпускателната тръба след изхода от изпускателния колектор на двигателя, от изхода на турбокомпресора или от устройството за последващо третиране надвишава 4 m, частта от всички тръбопроводи, надвишаваща 4 m, трябва да бъде термоизолирана, освен ако в нея се използва димомер. Радиалната дебелина на термоизолацията трябва да бъде най-малко 25 mm. Коефициентът на топлопроводност на термоизолиращия материал, измерен при 673 К (400 °С), не трябва да бъде по-голям от 0,1 W/(mK). За да се намали топлинната инертност на изпускателната тръба, се препоръчва отношението между дебелината на стената и диаметьра да бъде 0,015 или пo-малко. Използваните маркучи трябва да имат отношение между дължината и диаметъра не по-голямо от 12.
PDP — обемна помпа
Обемната помпа PDP измерва целия дебит на разредените отработили газове, като изхожда от броя на оборотите на помпата и ходовия обем на помпата. Противоналягането в изпускателната система не трябва да бъде намалявано изкуствено от обемната помпа PDP или от системата за захранване с въздух за разреждане. Статичното противоналягане при изпускането, измерено при действаща обемна помпа PDP, трябва да не се различава с повече от ± 1,5 kPa от статичното налягане, измерено при изключена обемна помпа PDP, за една и съща честота на въртене и натоварване на двигателя. Температурата на газовата смес непосредствено преди обемната помпа PDP не трябва да се различава с повече от ± 6 К от средната работна температура, наблюдавана при изпитването, когато не се използва компенсация на дебита. Компенсация на дебита се използва единствено, когато температурата на входа към обемната помпа PDP не надвишава 323 К (50 °С).
CFV — тръба на Вентури с критичен поток
Тръбата на Вентури с критичен поток измерва целия дебит на разредените отработили газове, като поддържа потока в състояние на дроселиране (критично течение). Статичното противоналягане при изпускането, измерено при действаща тръба на Вентури с критичен поток CFV, трябва да не се различава с повече от ± 1,5 kPa от статичното налягане, измерено при изключена тръба на Вентури с критичен поток CFV, за една и съща честота на въртене и натоварване на двигателя. Температурата на газовата смес непосредствено пред тръбата на Вентури с критичен поток CFV не трябва да се различава с повече от ± 11 К от средната работна температура, наблюдавана при изпитването, когато не се използва компенсация на дебита.
HE — топлообменник (по избор, ако се използва EFC)
Топлообменникът трябва да има достатъчен капацитет, за да поддържа температурата в рамките на предписаните по-гope граници.
EFC — устройство за електронно компенсиране на дебита (по избор, ако се използва HE)
Ако температурата на входа в обемната помпа PDP или в тръбата на Вентури с критичен поток CFV не се поддържа в посочените по-горе раници, е необходимо устройство за компенсиране дебита за непрекъснатото измерване на дебита и управлението на пропорционалното взимане на проби в системата за частиците. 3а целта сигналите от непрекъснатото измерване на дебитите се използват за коригиране на дебита на пробата, преминаваща през филтрите за частици от системата за взимане на проби на частиците (виж раздел 2.4, фигури 21, 22).
DT — тунел за разреждане
Тунелът за разреждане:
— |
трябва да има достатъчно малък диаметьр, за да предизвиква турбулентен поток (Re > 4 000), и достатъчна дължина, за да позволи смесване на целия поток от отработилите газове с въздуха за разреждане. Може да се използва и бленда за смесване, |
— |
трябва да има диаметьр, не по-малък от 460 mm, за проста система за разреждане, |
— |
трябва да има диаметьр, не по-малък от 210 mm, за двойна система за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолиран. |
Отработилите газове на двигателя трябва да се насочват по направление на потока към мястото, където те се въвеждат в тунела за разреждане, и да бъдат напълно смесени.
При използването на просто разреждане, пробата на тунела за разреждане се прехвърля в системата за взимане на проби на частиците (раздел 2.4, фигура 21). Големината на потока през обемната помпа PDP или през тръбата на Вентури с критичен поток CFV трябва да е достатъчна, за да се поддържа температурата на разредените отработили газове непосредствено пред основния филтър за частици, по-ниска или равна на 325 К (52 °С).
При използването на двойно разреждане, пробата на тунела за разреждане се прехвърля в тунела за вторично разреждане, където отново се разрежда, след което преминава през филтрите за взимане на проби (раздел 2.4, фигура 22). Големината на потока през обемната помпа PDP или през тръбата на Вентури с критичен поток CFV трябва да е достатъчна, за да поддържа разредените отработили газове в тунела за разреждане DT с температура, по-ниска или равна на 464 К (191 °С), в зоната на взимане на проби. Системата за вторично разреждане трябва да предоставя въздух за вторично разреждане, достатъчен за поддържането на потока на двойно разредените отработили газове с температура, по-малка или равна на 325 К (52 °С), непосредствено пред основния филтър за частици.
DAF — филтър за въздуха за разреждане
Препоръчва се въздухът за разреждане да се филтрира и почисти с дървени въглища за елиминиране на отклоненията от фоновите въглеводороди. Производителят на двигателя може да поиска да се вземе проба на въздуха за разреждане според добрата инженерна практика, за да се определи нивото на смущението от фоновите частици, което след това може да се извади от стойностите, измерени в разредените отработили газове.
PSP — сонда за взимане на проби на частиците
Сондата е основна част от тръбата за прехвърляне на частиците PTT и:
— |
трябва да бъде монтирана по посока на потока, на място, в което въздухът за разреждане и отработилите газове ca добре смесени, т.е. по оста на тунела за разреждане DT на около 10 пъти диаметьра на тунела след точката на влизане на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
трябва да има минимален вътрешен диаметьр 12 mm, |
— |
може да бъде подгрявана до температура на стените, която не надвишава 325 К (52 °С), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не надвишава 325 К (52 °С) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолирана. |
2.4. Система за взимане на проби на частиците
Системата за взимане на проби на частиците е необходима за събиране на частиците във филтрите за частици. В случая на взимане на проби на целия поток при разреждане на част от потока, което се състои в прекарването на цялата проба през филтрите, разреждането (раздел 2.2, фигури 14, 18) и системите за взимане на проби, обикновено представляват неразделна част. В случая на частично взимане на проби при разреждане на част от потока или на целия поток, което се състои в прекарването само на част от разредените отработили газове, разреждането (раздел 2.2, фигури 11, 12, 13, 15, 16, 17, 19; раздел 2.3, фигура 20) и системите за взимане на проби, обикновено представляват отделни комплекти.
В настоящата директива, системата с двойно разреждане (фигура 22) на системата за разреждане на целия дебит се разглежда като специално изменение на типичната система за взимане на проби на частиците, представено във фиryра 21. Системата с двойно разреждане сьдържа всички важни елементи на системата за взимане на проби, като носач на филтрите и помпа за взимане на проби.
За да се избегне всякакво въздействие върху контурите за контрол, се препоръчва помпата за взимане на проби да работи по време на цялото изпитване. При метода с един филтър трябва да се използва система с отклонение, за да се прекарва пробата през филтрите за взимане на проби в желаните моменти. Отклоненията от превключването, върху контурите за контрол, трябва да се намалят до минимум.
Фигура 21
Система за взимане на проби на частиците
Проба на разредените отработили газове се взима в тунела за разреждане DT от системата за разреждане на част от потока или на целия поток с помощта на сондата за взимане на проби на частиците PSP и тръбата за прехвърляне на частиците PTT, като се използва помпата за взимане на проби Р. Пробата преминава през носача/ите на филтрите FH, който/ито съдържа/т филтрите за взимане на проби на частиците. Дебитьт на пробите се управлява от реryлатора на дебит FC3. При използване на устройство за електронно компенсиране на дебита EFC (виж фигура 20), дебитьт на разредените отработили газове се използва като сигнал за управление на регулатора на дебит FC3.
Фигура 22
Система за двойно разреждане (само за системите за разреждане на целия поток)
Проба на разредените отработили газове се прехвърля от тунела за разреждане DT от системата за разреждане на целия поток с помощта на сондата за взимане на проби на частиците PSP и тръбата за прехвърляне на частиците PTT във вторичния тунел за разреждане SDT, където отново се разрежда. След това пробата преминава през носача/ите на филтрите FH, който/ито сьдържа/т филтри за взимане на проби на частиците. Дебитът на въздуха за разреждане, като правило, е постоянен, докато дебитьт на пробите се управлява от регулатора на дебита FC3. Ако се използва устройство за електронно компенсиране на дебита EFC (виж фигура 20), общият дебитьт на разредените отработили газове се използва като сигнал за управление на регулатора на дебит FC3.
2.4.1. Компоненти на фигури 21 и 22
PTT — Тръба за прехвърляне на частиците (фигури 21 и 22)
Тръбата за прехвърляне на частиците трябва да бъде с дължина не по-голяма от 1 020 mm, като тази дължина бъде колкото е възможно по-малка. Където е приложимо (т.е. за частично взимане на проби при системата за разреждане на част от потока и системата за разреждане на целия поток), дължината на сондите за взимане на проби (съответно SP, ISP, PSP, виж раздели 2.2 и 2.3)се включва в тази дължина.
Тези размери се прилагат за:
— |
тръбата за частично взимане на проби при разреждане на част от потока и системата за просто разреждане на целия поток от началото на сондата (SP, ISP, PSP) до носача на филтрите, |
— |
тръбата за взимане на проби на целия поток при системата за разреждане на част от потока от края на тунела за разреждане до носача на филтрите, |
— |
системата за двойно разреждане на целия дебит от началото на сондата (PSP) до тунела за вторично разреждане. |
Тръбата за прехвърляне:
— |
може да бъде подгрявана до температура на стените, която не надвишава 325 К (52 °С), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не надвишава 325 К (52 °С) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолирана. |
SDT — Тунел за вторично разреждане (фигура 22)
Тунелът за вторично разреждане трябва да има диаметьр, не по-малък от 75 mm, и дължина, достатъчна да осигури време на пребиваване в него на двойно разредената проба нe по-малко от 0,25 сек. Носачът на основния филтър FH трябва да бъде разположен на не повече от 300 mm от изхода от тунела за вторично разреждане SDT.
Тунелът за вторично разреждане:
— |
може да бъде подгряван до температура на стените, която не надвишава 325 К (52 °С), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не надвишава 325 К (52 °С) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолиран. |
FН — Носач/и на филтри (фигури 21, 22)
За основните и резервните филтри могат да се използват една обща кутия за филтри или отделни кутии за филтри. Трябва да се спазват изискванията на приложение III, допълнение 4, раздел 4.1.3.
Носачът/ите на филтри:
— |
може да бъде подгряван (могат да бъдат подгрявани) до температура на стените, която не надвишава 325 К (52 °С), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не надвишава 325 К (52 °С) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане, |
— |
може да бъде термоизолиран (могат да бъдат термоизолирани). |
Р — Помпа за взимане на проби (фигури 21, 22)
Помпата за взимане на проби на частиците трябва да бъде разположена на достатъчно разстояние от тунела, за да може температурата на постъпващите в нея газове да се поддържа постоянна (с отклонение ± 3 К), ако дебитьт не се управлява от регулатора FC3.
DP — Помпа за въздуха за разреждане (фигури 22)
Помпата за въздуха за разреждане трябва да бъде разположена така, че въздухът за вторично разреждане да се доставя с температура 298 К ± 5 К (25 °С ± 5 °С), ако въздухът за разреждане не е предварително подгрят.
FC3 — Регулатор на дебита (фигури 21, 22)
Трябва да се използва регулатор на дебита за компенсиране на дебита на пробата на частиците в зависимост от измененията на температурата и противоналягането в системата за взимане на проби, ако не се разполага с никакво друго средство. Реryлатор на дебита е необходим, ако се използва устройство за електронно компенсиране на дебита EFC (виж фигура 20).
FM3 — Разходомер (фигури 22)
Газовият брояч или уредът за измерване на дебита на пробите за частиците трябва да бъде разположен на достатъчно разстояние от помпата за взимане на проби Р, за да може температурата на постъпващите в него газове да се поддържа постоянна (± 3 К), ако дебитьт не се управлява от регулатора FC3.
FM4 — Разходомер (фигури 22)
Газовият брояч или уредът за измерване на дебита на въздуха за разреждане трябва да бъде разположен така, че температурата на постъпващите в него газове да бъде 298 К ± 5 К (25 °С ± 5 °С).
BV — Сачмен клапан (по избор)
Сачменият клапан трябва да има вътрешен диаметьр, не по-малък от диаметьра на тръбата за прехвърляне на частиците РТТ и продължителност на превключването по-малка от 0,5 сек.
Забележка: Ако околната температура в близост до PSP, PTT, SDT и FH е под 293 К (20 °С), трябва да се вземат мерки за избягване на загубите на частици върху студените стени на тези елементи. Следователно се препоръчва подгряването и/или термоизолирането на тези елементи в границите, посочени в съответните описания. Също така се препоръчва температурата на повърхността на филтъра по време на взимане на пробите да не бъде по-ниска от 293 К (20 °С).
Когато двигателят е с голямо натоварване, гореспоменатите елементи могат да се охлаждат с неагресивни средства като вентилатор, докато температурата на охлаждащия агент е не по-ниска от 293 К (20 °С).
3. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ДИМА
3.1. Общи положения
Раздели 3.2 и 3.3 и фигури 23 и 24 съдържат подробни описания на димомерните системи. Тъй като различните конфигурации могат да дават еквивалентни резултати, не се изисква пълно съответствие с фигури 23 и 24. Могат да се използват допълнителни компоненти като уреди, клапани, електромагнитни клапани, помпи или превключватели за предоставяне на допълнителна информация и координиране работата на компонентите на системата. Други компоненти, които не ca необходими за поддържането на точността на някои системи, могат да бъдат пропуснати, ако тяхното изключване се базира върху добрата техническа преценка.
Принципът на измерване е да се измери светлината, която да се предава през специфична дължина от дим и частта от случайната светлина, която достигне датчика, се използва да се преценят свойствата на светлинното затъмнение на средата. Измерването на дима зависи от конструкцията на апарата и може да се извършва в изпускателната тръба (димомер за целия поток вътре в тръбопровода), в края на изпускателната тръба (димомер за целия поток в края на тръбата) или като се вземе проба на изпускателната тръба (димомер за част от потока в края на тръбата). Производителят на уреда предоставя дължината на оптическия път, за да се определи коефициента на поглъщане на светлина от сигнала за непрозрачност.
3.2. Димомер за целия поток
Могат да се използват два основни типа димомери (фигура 23). С димомера вътре в тръбопровода се измерва непрозрачността на цялата отработила струя вътре в изпускателната тръба. При този тип димомер, ефективната дължина на оптическия път е функция на конструкцията на димомера.
При димомера в края на тръбата, непрозрачността цялата отработила струя се измерва при излизането ѝ от изпускателната тръба. При този тип димомер, ефективната дължина на оптическия път е функция на конструкцията на изпускателната тръба и разстоянието между края на изпускателната тръба и димомера.
Фигура 23
Димомер за целия поток
3.2.1. Компоненти на фигура 23
ЕР — Изпускателна тръба
При димомера вътре в тръбопровода, няма промяна в диаметъра на изпускателната тръба до 3 диаметъра на изпускателната тръба преди или след зоната на измерване. Ако диаметърът на зоната на измерване е по-голям от диаметъра на изпускателната тръба се препоръчва плавно стесняване на тръбата преди зоната на измерване.
При димомера в края на тръбата, крайните 0,6 m на изпускателната тръба е с кръгъл напречен разрез, без огъвания и кривини. Краят на изпускателната тръба е с квадратна форма. Димомера се инсталира централно спрямо потока до 25 ± 5 mm от края на изпускателната тръба.
OPL — Дължина на оптическия път
Дължината на закрития от дим оптически път между източника и приемника на светлина на димомера, коригирана според нуждите за несъответствия, причинени от градиентите на плътността и на краещния ефект. Дължината на оптическия път се предоставя от производителя на уреда, като се отчитат всички мерки против образуване на нагар (напр. продухване с въздух). Ако липсва дължината на оптическия път, тя се определя съгласно ISO IDS 11614, раздел 11.6.5. За правилното определяне на дължината на оптичния път е необходима минимална скорост от 20 m/s за отработилите газове.
LS — Източник на светлина
Източникът на светлина е лампа с нажежаема жичка и цветен индикатор за температурата в диапазон от 2 800 до 3 250 К или зелен светодиод (LED) със спектрален връх между 550 и 570 mm. Източникът на светлина е защитен против отлагания със средства, които не влияят върху дължината на оптическия път, съгласно спецификациите на производителя.
LD — Детектор за светлина
Детекторът за светлина представлява фотоклетка или фотодиод (при необходимост с филтър). В случай на източник на светлина от нажежаема жичка, приемникът има пикова спектрална чувствителност, като тази на фототипната крива на човешкото око (максимална чувствителност) в диапазона от 530 до 570 nm, до 4 % по-малко от максималната чувствителност под 430 nm и над 680 nm. Детекторът за светлина е защитен против отлагания със средства, които не влияят върху дължината на оптическия път, съгласно спецификациите на производителя.
CL — Насочваща леща
Светлината, която излиза, се преобразува в насочващ се лъч с максимален диаметър от 30 mm. Лъчите на светлината са успоредни в рамките на 3o от оптичната ос.
Т1 — Температурен датчик (по избор)
Температурата на отработилите газове може да се следи по време на изпитването.
3.3. Димомер за част от потока
При димомера за част от потока (фигура 24), представителна проба се взима от отработилите газове и се предава към измервателната камера през тръба за прехвърляне. Ефективната дължина на оптическия път при този тип димомер е функция на конструкцията на димомера. Периодичността на чувствителността, споменати в следния раздел, се отнасят за максималната норма на дебита на димомера, съгласно производителя на уреда.
Фигура 24
Димомер за част от потока
3.3.1. Компоненти на фигура 24
ЕР — Изпускателна тръба
Изпускателната тръба е права тръба, която е най-малко 6 пъти диаметъра възходящо и 3 пъти диаметъра низходящо от върха на сондата.
SP — Сонда за взимане на проби
Сондата за взимане на проби представлява отворена тръба, разположена възходящо, при, или близо до основната линия на изпускателната тръба. Свободното пространство към стената на тръбата за отработилите емисии е не по-малко от 5 mm. Диаметърът на сондата трябва да осигурява взимането на представителна проба и необходимия дебит през димомера.
ТТ — Тръба за прехвърляне
Тръбата за прехвърляне е:
— |
възможно най-къса и при входа към измервателната камера осигурява температура на отработилите газове от 373 ± 30 К (100 °С ± 30 °С), |
— |
има температура на стената значително над точката на кондензиране на отработилия газ, за да се избегне кондензация, |
— |
със същия диаметър, като този на сондата за взимане на проби, за цялата дължина, |
— |
има време на реакция по-малко от 0,05 сек. при преминаването на минимален поток през инструмента, съгласно приложение III, допълнение 4, раздел 5.2.4, |
— |
има незначително влияние върху пиковите стойности на дима. |
FM — Устройство за измерване на потока
Устройство за потока за разпознаване правилния поток към измервателната камера. Минималният и максимален дебити се определят от производителя на уреда и отговарят на изискванията за времето на реакцията за тръбата за прехвърляне и на спецификациите за дължината на оптичния път. Устройството за измерване на дебита може да се разположи близо до помпата за взимане на проби Р, ако тя се използва.
MC — Измервателна камера
Камерата за измерване има вътрешна повърхност от неотражаем материал или друга подобна оптична среда. Въздействието на случайна светлина върху детектора, в следствие на вътрешни отражения от разсейванията, се свежда до минимум.
Налягането на газта в измервателната камера не трябва да се различава от атмосферното налягане с повече от 0,75 kPa. Когато това е конструктивно невъзможно, отчитането на димомера се преобразува в атмосферно налягане.
Температурата на стената на измервателната камера се настройва до ± 5 К между 343 К (70 °С) и 373 К (100 °С), но във всеки случай значително над температурата на кондензиране на отработилия газ, за да се избегне кондензация. Измервателната камера се оборудва с нужните устройства за измерване на температурата.
OPL — Дължина на оптическия път
Дължината на закрития от дим оптически път между източника и приемника на светлина на димомера, коригирана според нуждите за несъответствия, причинени от градиентите на плътността и краещния ефект. Дължината на оптическия път се предоставя от производителя на уреда, като се отчитат всички мерки против образуването на нагар (напр. продухване с въздух). Ако липсва дължината на оптическия път, тя се определя съгласно ISO IDS 11614, раздел 11.6.5.
LS — Източник на светлина
Източникът на светлина е лампа с нажежаема жичка и цветен индикатор за температурата в диапазон от 2 800 до 3 250 К или зелен светодиод (LED) със спектрален връх между 550 и 570 mm. Източникът на светлина е защитен против отлагания със средства, които не влияят върху дължината на оптическия път, съгласно спецификациите на производителя.
LD — Детектор за светлина
Детекторът за светлина представлява фотоклетка или фотодиод (при необходимост с филтър). В случай на източник на светлина от нажежаема жичка, приемникът има пикова спектрална чувствителност, като тази на фототипната крива на човешкото око (максимална чувствителност) в диапазона от 530 до 570 nm, до 4 % по-малко от максималната чувствителност под 430 nm и над 680 nm. Детекторът за светлина е защитен против отлагания със средства, които не влияят върху дължината на оптическия път, съгласно спецификациите на производителя.
CL — Насочваща леща
Светлината, която излиза, се преобразува в насочващ се лъч с максимален диаметър от 30 mm. Лъчите на светлината са успоредни в рамките на 3o от оптичната ос.
Т1 — Температурен датчик (по избор)
Температурата на отработилите газове може да се следи по време на изпитването.
P — Помпа за взимане на проба (по избор)
Помпата за взимане на проби след измервателната камера може да се използва за прехвърляне на газта от пробата през измервателната камера.
ПРИЛОЖЕНИЕ VI
Допълнение
към Сертификат на типово одобрение № … относно одобряването на тип превозно средство/отделна техническа единица (тип на двигателя/семейство двигатели)/компонент (1)
(1) Ненужното се зачерква.
ПРИЛОЖЕНИЕ VII
ПРИМЕР ЗА ПРОЦЕДУРАТА ЗА ИЗЧИСЛЯВАНЕ
1. ИЗПИТВАНЕ ESC
1.1. Газообразни емисии
Измерените данни, необходими за изчисляване резултатите от отделните режими, са представени по-долу. В настоящия пример, CO и NO x са измерени на суха основа, а НС на влажна. Концентрацията на НС е представена в еквивалент на пропан (С3) и трябва да бъде умножена по 3, за да се преобразува в еквивалент на С1. Изчислителната процедура е идентична за останалите режими.
P (kW) |
Ta (K) |
Ha (g/kg) |
GEXH (kg) |
GAIRW (kg) |
GFUEL (kg) |
HC (ppm) |
CO (ppm) |
NOx (ppm) |
82,9 |
294,8 |
7,81 |
563,38 |
545,29 |
18,09 |
6,3 |
41,2 |
495 |
Преизчисляване на фактора за корекция K W,r за преобразуване от сухо във влажно състояние (приложение III, допълнение 1, раздел 4.2):
и
Преизчисляване на концентрациите на влага:
Преизчисляване на фактора за корекция K H,D за преобразуване влажността на NO x (приложение III, допълнение 1, раздел 4.3):
Изчисляване на масовия дебит на емисиите (приложение III, допълнение 1, раздел 4.4):
Изчисляване на специфичните емисии (приложение III, допълнение 1, раздел 4.5)
Представя се следния пример за изчисляване на СО; процедурата за изчисляване е идентична за други компоненти.
Нормата на дебита на емисиите от маси за отделните режими се умножава по съответните тегловни коефициенти, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 2.7.1, които се прибавят, за да се изчисли средната норма на дебита на емисиите от маси за цикъла:
CO |
= |
|
|
= |
30,91 g/h |
Мощността на двигателя при отделните режими се умножава по съответните тегловни коефициенти, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 2.7.1, които се прибавят, за да се изчисли средната мощност на цикъла:
|
= |
|
|
= |
60,006 kW |
Изчисляване на специфичните NO x емисии на произволната точка (приложение III, допълнение 1, раздел 4.6.1):
Да се предположи, че са определени следните стойности при произволната точка:
n Z |
= |
1 600 min–1 |
M Z |
= |
495 Nm |
NO x,mass, Z |
= |
487,9 g/h (изчислено съгласно предходната формула) |
P(n) Z |
= |
83 kW |
NO x,Z |
= |
487,9/83 = 5,878 g/kWh |
Определяне стойността на емисиите за изпитвателния цикъл (приложение III, допълнение 1, раздел 4.6.2):
Да се предположат, че са определени следните стойности на четирите граничещи режима за ESC:
nRT |
nSU |
ER |
ES |
ET |
EU |
MR |
MS |
MT |
MU |
1 368 |
1 785 |
5,943 |
5,565 |
5,889 |
4,973 |
515 |
460 |
681 |
610 |
Сравняване стойностите на емисиите на NO x (приложение III, допълнение 1, раздел 4.6.3):
1.2. Емисии на механични частици
Измерването на механичните частици се базира на принципа на събиране на проби на частици по време на изпитвателния цикъл, но нормите на пробата и на дебита (M SAM и G EDF ) се определят по време на индивидуалните режими. Изчисляването на G EDF зависи от използваната система. В следните примери се използва система за измерване на СО2 и метод за определяне баланса на въглерод и система за измерване на дебита. Когато се използва система с разреждане на целия поток, G EDF се измерва пряко с CVS оборудване.
Изчисляване на G EDF (приложение III, допълнение 1, раздели 5.2.3 и 5.2.4):
Да се предположат, че са определени следните стойности за режим 4. Процедурата за изчисляване е идентична за останалите режими.
GEXH (kg/h) |
GFUEL (kg/h) |
GDILW (kg/h) |
GTOTW (kg/h) |
CO2D (%) |
CO2A (%) |
334,02 |
10,76 |
5,4435 |
6,0 |
0,657 |
0,040 |
а) |
метод на балансиране на въглерода ![]() |
б) |
метод на измерване на дебита ![]() ![]() |
Изчисляване нормата на масовия дебит (приложение III, допълнение 1, раздел 5.4):
Дебитите на отделните режими G EDFW се умножават по съответните коефициенти на натоварване, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 2.7.1, които се прибавят, за да се изчисли средния G EDFW за цикъла. Целият дебит на пробата М SAM се изчислява въз основа на дебита на пробите на отделните режими.
|
= |
|
|
= |
3 604,6 kg/h |
|
= |
0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 + 0,121 + 0,076 + 0,076 + 0,075 |
|
= |
1,515 kg |
Да се предположи, че масата от частици върху филтрите е 2,5 mg, тогава
Корекция за фона (по избор)
Да се предположи измерване на фона със следните стойности. Изчисляването на фактора на разреждане DF е идентичен с този на раздел 3.1 на настоящото приложение и не се представя тук.
Сума на DF |
= |
|
|
= |
0,923 |
Изчисляване на специфичните емисии (приложение III, допълнение 1, раздел 5.5):
|
= |
|
|
= |
60,006 kW |
, при корекция на фона
Изчисляване фактора на специфичния товар (приложение III, допълнение 1, раздел 5.6):
Да се предположат изчислените стойности за режим 4, по-горе, след което:
Тази стойност е в границите на изискваната стойност от 0,10 ± 0,003.
2. ИЗПИТВАНЕ ELR
Откакто в европейското законодателство за отработилите емисии използването на Беселовия филтър е съвършено нова процедура за осредняване, по-долу се обяснява Беселовия филтър, представя се пример за Беселовия алгоритъм, както и пример за изчисляване на крайната стойност на дима. Константите на Беселовия алгоритъм зависят единствено от конструкцията на димомера и нормата на взимане на проби на системата за събиране на данни. Препоръчва се производителят на димомера да предостави крайните константи на филтъра на Бесел за различните норми на взимане на проби и клиентът да използва тези константи за изграждане алгоритъма на Бесел и за изчисляване стойностите за дим.
2.1. Общи бележки за филтъра на Бесел
Поради високата честота на деформация, сигналът при неразредената непрозрачност обикновено показва силно разпръсната следа. За премахването на тези високо честотни разпръсквания е необходим Беселов филтър за провеждане на ELR изпитване. Самият филтър на Бесел е рекурсивен нискочестотен филтър от втори ред, което гарантира най-бързото нарастване на сигнала без рязкото отскачане по скалата.
Да се предположи, че в изпускателна тръба в реално време има струя от отработили емисии и всеки димомер показва закъсняла и различно измерена следа на непрозрачност. Закъснението и степента на измерената следа на непрозрачност зависят най-вече от геометрията на измервателната камера на димомера, включително проводите за взимане на проби на емисиите и на времето необходимо за обработване на сигнала в електронното устройство на димомера. Стойностите, които определят тези два ефекта, се наричат физическото и електрическо време на реагиране, които представляват отделния филтър за всеки тип димомер.
Целта на използването на Беселовия филтър е да се гарантира цялостна унифицирана характеристика на филтъра за общата система на димомера, която се състои от:
— |
физическо време на реагиране на димомера (t p ), |
— |
електрическо време на реагиране на димомера (t e ), |
— |
време на реагиране на използвания филтър на Бесел (t f ). |
Крайната обща времева реакция на системата t Aver е:
и трябва да е еднаква за всички видове димомери, за да представя еднакви стойности за същия дим. Следователно, трябва да се конструира филтър на Бесел, при който времето на реагиране на филтъра (tF), заедно с физическото време на реагиране (t p ) и времето за електрическа реакция (t e ) на отделния димомер трябва да доведат до необходимото общо време на реагиране (t Aver ). След като в настоящата директива (t p ) и (t e ) са зададени стойности за всеки отделен димомер, а t Aver е определена на 1,0 сек., t f се изчислява, както следва:
По дефиниция, времето на реагиране на филтъра (tF) е собственото време на филтрирания изходен сигнал, измерен между 10 % и 90 % от стъпаловидния входен сигнал. Следователно, критичната честота на Беселовия филтър трябва да се повтори по начин, при който времето на реагиране на Беселовия филтър, да отговаря на необходимото собствено време.
Фигура „а“
Трасиране на стъпаловиден входен сигнал и на филтриран изходен сигнал
Фигура „а“ показва графика на стъпаловиден входен сигнал и на Беселовия филтриран изходен сигнал, както и времето на реагиране на Беселовия филтър (tF).
Изготвянето на крайния алгоритъм на филтъра на Бесел е многостъпков процес, който изисква няколко повторяеми цикъла. По-долу е представена схема на повторяемата процедура.
2.2. Изчисляване алгоритъма на Бесел
В примера по-долу е конструиран алгоритъм на Бесел с няколко стъпки, съгласно гореописаната процедурата на повтаряне, която се основава на приложение III, допълнение 1, раздел 6.1.
Признати са следните характеристики за димомера и за системата за събиране на данните:
— |
физическо време на реагиране t p 0,15 сек. |
— |
електрическо време на реагиране t e 0,05 сек. |
— |
общо време на реагиране t Aver 1,00 сек. (съгласно настоящата директива) |
— |
норма на взимане на проби 150 Hz. |
Първа стъпка Необходимо време на реагиране на филтъра на Бесел t p :
Втора стъпка Преценяване критичната честота и изчисляване константите Е, К на Бесел при първата итерация:
|
= |
|
Δt |
= |
1/150 = 0,006667 s |
Ω |
= |
|
E |
= |
|
K |
= |
|
Това води до алгоритъма на Бесел:
където S i представлява стойностите на стъпаловидния входен сигнал (0 или 1) и Y i представлява филтрираните стойности на изходния сигнал.
Трета стъпка Приложение на филтъра на Бесел при стъпаловидния входен сигнал
Времето на реагиране t p на филтъра на Бесел се определя, като собственото време на филтрирания изходен сигнал, измерен между 10 % и 90 % от стъпаловидния входен сигнал. За определяне времената на изходния сигнал от 10 % (t10) и 90 % (t90), се използва Беселов филтър спрямо стъпаловидния вход, като се използват горните стойности на f c , Е и К.
Индексите, времето и стойностите на стъпаловидния входен сигнал и производните стойности на филтрирания изходен сигнал за първата и втора итерация са показани в таблица Б. Точките непосредствено до t10 и t90 се отбелязват с цифри в повдигнат шрифт.
В таблица Б, стойността от 10 % за първата итерация е между индексите от 30 и 31, а стойността от 90 % е между индексите 191 и 192. За изчисляване на t F,iter точните стойности на t10 и t90 се определят с линейна интерполация между непосредствените точки на измерване, както следва:
където out upper и out lower са съответно непосредствени точки на изходния сигнал на филтъра на Бесел, а t lower е времето на непосредствената времева точка, съгласно таблица Б.
Четвърта стъпка Време на реагиране на филтъра при първия цикъл на итерация
Пета стъпка Отклонение между желаното и полученото време на реагиране на филтъра при първия цикъл на итерация
Шеста стъпка Проверка на критерия за итерация
Необходимо е |Δ| ≤ 0,01. Критерият за итерация не се спазва, ако 0,081641 > 0,01, и тогава е необходимо да се започне нов цикъл на итерация. За новия цикъл на итерация се изчислява нова критична честота от f c иΔ, както следва:
Тази нова критична стойност се използва при втория итерационен цикъл, като отново се започне от втора стъпка. Итерацията трябва да се повтаря до постигане критериите на итерацията. Производните стойности от първата и втора итерация са определени в таблица А
Таблица А
Стойности на първата и втора итерация
Параметър |
1. Итерация |
2. Итерация | |
fc |
(Hz) |
0,318152 |
0,344126 |
E |
(-) |
7,07948 E-5 |
8,272777 E-5 |
K |
(-) |
0,970783 |
0,968410 |
t10 |
(s) |
0,200945 |
0,185523 |
t90 |
(s) |
1,276147 |
1,179562 |
tF,iter |
(s) |
1,075202 |
0,994039 |
Δ |
(-) |
0,081641 |
0,006657 |
fc,new |
(Hz) |
0,344126 |
0,346417 |
Седма стъпка Краен алгоритъм на Бесел
Веднага след като се постигнат критериите итерация, крайните константи за итерация на филтрите на Бесел и крайния алгоритъм на Бесел се изчисляват съгласно втората стъпка. В конкретния пример, критерият за итерация е спазен след втората итерация (когато Δ = 0,006657 ≤ 0,01). След това, крайният алгоритъм се използва за определяне на средните стойности на дим (виж следващия раздел 2.3)
Таблица Б
Стойности на стъпаловидния входен сигнал и изходния сигнал на филтъра на Бесел за първия и втория цикъл на итерация
Индекс i [—] |
Време [s] |
Стъпаловиден входен сигнал S i [—] |
Филтриран изходен сигнал Y i [—] | |
1. Итерация |
2. Итерация | |||
-2 |
-0,013333 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
-1 |
-0,006667 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
0 |
0,000000 |
1 |
0,000071 |
0,000083 |
1 |
0,006667 |
1 |
0,000352 |
0,000411 |
2 |
0,013333 |
1 |
0,000908 |
0,001060 |
3 |
0,020000 |
1 |
0,001731 |
0,002019 |
4 |
0,026667 |
1 |
0,002813 |
0,003278 |
5 |
0,033333 |
1 |
0,004145 |
0,004828 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
24 |
0,160000 |
1 |
0,067877 |
0,077876 |
25 |
0,166667 |
1 |
0,072816 |
0,083476 |
26 |
0,173333 |
1 |
0,077874 |
0,089205 |
27 |
0,180000 |
1 |
0,083047 |
0,095056 |
28 |
0,186667 |
1 |
0,088331 |
0,101024 |
29 |
0,193333 |
1 |
0,093719 |
0,107102 |
30 |
0,200000 |
1 |
0,099208 |
0,113286 |
31 |
0,206667 |
1 |
0,104794 |
0,119570 |
32 |
0,213333 |
1 |
0,110471 |
0,125949 |
33 |
0,220000 |
1 |
0,116236 |
0,132418 |
34 |
0,226667 |
1 |
0,122085 |
0,138972 |
35 |
0,233333 |
1 |
0,128013 |
0,145605 |
36 |
0,240000 |
1 |
0,134016 |
0,152314 |
37 |
0,246667 |
1 |
0,140091 |
0,159094 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
175 |
1,166667 |
1 |
0,862416 |
0,895701 |
176 |
1,173333 |
1 |
0,864968 |
0,897941 |
177 |
1,180000 |
1 |
0,867484 |
0,900145 |
178 |
1,186667 |
1 |
0,869964 |
0,902312 |
179 |
1,193333 |
1 |
0,872410 |
0,904445 |
180 |
1,200000 |
1 |
0,874821 |
0,906542 |
181 |
1,206667 |
1 |
0,877197 |
0,908605 |
182 |
1,213333 |
1 |
0,879540 |
0,910633 |
183 |
1,220000 |
1 |
0,881849 |
0,912628 |
184 |
1,226667 |
1 |
0,884125 |
0,914589 |
185 |
1,233333 |
1 |
0,886367 |
0,916517 |
186 |
1,240000 |
1 |
0,888577 |
0,918412 |
187 |
1,246667 |
1 |
0,890755 |
0,920276 |
188 |
1,253333 |
1 |
0,892900 |
0,922107 |
189 |
1,260000 |
1 |
0,895014 |
0,923907 |
190 |
1,266667 |
1 |
0,897096 |
0,925676 |
191 |
1,273333 |
1 |
0,899147 |
0,927414 |
192 |
1,280000 |
1 |
0,901168 |
0,929121 |
193 |
1,286667 |
1 |
0,903158 |
0,930799 |
194 |
1,293333 |
1 |
0,905117 |
0,932448 |
195 |
1,300000 |
1 |
0,907047 |
0,934067 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
2.3. Изчисляване стойностите на дима
Схемата по-долу представя общата процедура за определяне димните стойности.
Във фигура „б“ са представени сигналите от неразредената непрозрачност, както и коефициентите на нефилтрираната и филтрирана светлина на поглъщане (стойност на К) при първата стъпка на натоварване при изпитването ELR, също както и максималната стойност на Ymax1,A (върхова) от филтрираната следа на К. Съответно таблица В съдържа цифровите стойности на индекса „i“, времето (норма на събиране на пробата при 150 Hz), неразредена непрозрачност, нефилтрирана стойност на К и филтрирана стойност на К. Филтрирането е осъществено, като са използвани константите на алгоритъма на Бесел, съгласно раздел 2.2 на настоящото приложение. Поради огромното количество на данни, в таблицата са въведени единствено разделите, които се отнасят до следите от дим около началото и върха.
Фигура „б“
Следи от измерената непрозрачност N, от нефилтрирания дим „k“ и от филтрирания дим „k“
Върховата стойност (i = 272) се изчислява, като се предположат следните данни от таблица „В“. Всички други отделни стойности за дима се изчисляват по същия начин. За да се започне алгоритъма, стойностите на S–1, S–2, Y–1 и Y–2 се задават на нула.
L A (m) |
0,430 |
Индекс „i“ |
272 |
N (%) |
16,783 |
S271 (m–1) |
0,427392 |
S270 (m–1) |
0,427532 |
Y271 (m–1) |
0,542383 |
Y270 (m–1) |
0,542337 |
Изчисляване стойността на „k“ (приложение III, допълнение 1, раздел 6.3.1):
Тази стойност съответства на S272 в следното уравнение.
Изчисляване средната стойност на дима по Бесел (приложение III, допълнение 1, раздел 6.3.2):
В следното уравнение се използват константите на Бесел от предходния раздел 2.2. Действителните нефилтрирани стойности на „К“, според изчисленията по-горе, съответстват на S272 (S i ). S271 (S i–1) и S270 (S i–2) представляват двете предхождащи нефилтрирани стойности на „К“. Y271 (Y i–1) и Y270 (Y i–2) представляват двете предхождащи нефилтрирани стойности на „К“.
|
= |
|
|
= |
|
Тази стойност съответства на Ymax1,A в следното уравнение.
Изчисляване крайната стойност на дима (приложение III, допълнение 1, раздел 6.3.3):
Максималната филтрирана стойност на „К“ се приема за преизчисляване на всеки дим.
Ако се предположат следните стойности:
Честота на въртене на коляновия вал |
Ymax1,A (m–1) | ||
Цикъл 1 |
Цикъл 2 |
Цикъл 3 | |
„А“ |
0,5424 |
0,5435 |
0,5587 |
„Б“ |
0,5596 |
0,5400 |
0,5389 |
„В“ |
0,4912 |
0,5207 |
0,5177 |
Проверяване на цикъла (приложение III, допълнение 1, раздел 3.4):
Преди изчисляване на SV, цикълът трябва да се провери чрез изчислявани на относителното стандартно отклонение на стойностите на дима от трите цикъла за всяка честота на въртене на коляновия вал.
Честота на въртене на коляновия вал |
Средна стойност на SV (m–1) |
Абсолютно стандартно отклонение (m–1) |
Относително стандартно отклонение (m–1) |
„А“ |
0,5482 |
0,0091 |
1,7 |
„Б“ |
0,5462 |
0,0116 |
2,1 |
„В“ |
0,5099 |
0,0162 |
3,2 |
В настоящия примера се спазват критериите за 15 % одобрение за всяка честота на въртене на коляновия вал.
Таблица В
Стойности на непрозрачност N, нефилтрирана и филтрирана стойност на „k“ в началото на стъпката на натоварване
Индекс „i“ [–] |
Време [s] |
Непрозрачност N [%] |
Нефилтрирана „k“ стойност [m-1] |
Филтрирана „k“ стойност [m-1] |
- 2 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
- 1 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
1 |
0,006667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
2 |
0,013333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
3 |
0,020000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
4 |
0,026667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000001 |
5 |
0,033333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000002 |
6 |
0,040000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000002 |
7 |
0,046667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000003 |
8 |
0,053333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000004 |
9 |
0,060000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000005 |
10 |
0,066667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000006 |
11 |
0,073333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000008 |
12 |
0,080000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000009 |
13 |
0,086667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000011 |
14 |
0,093333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000012 |
15 |
0,100000 |
0,192000 |
0,004469 |
0,000014 |
16 |
0,106667 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000018 |
17 |
0,113333 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000022 |
18 |
0,120000 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000028 |
19 |
0,126667 |
0,343000 |
0,007990 |
0,000036 |
20 |
0,133333 |
0,566000 |
0,013200 |
0,000047 |
21 |
0,140000 |
0,889000 |
0,020767 |
0,000061 |
22 |
0,146667 |
0,929000 |
0,021706 |
0,000082 |
23 |
0,153333 |
0,929000 |
0,021706 |
0,000109 |
24 |
0,160000 |
1,263000 |
0,029559 |
0,000143 |
25 |
0,166667 |
1,455000 |
0,034086 |
0,000185 |
26 |
0,173333 |
1,697000 |
0,039804 |
0,000237 |
27 |
0,180000 |
2,030000 |
0,047695 |
0,000301 |
28 |
0,186667 |
2,081000 |
0,048906 |
0,000378 |
29 |
0,193333 |
2,081000 |
0,048906 |
0,000469 |
30 |
0,200000 |
2,424000 |
0,057067 |
0,000573 |
31 |
0,206667 |
2,475000 |
0,058282 |
0,000693 |
32 |
0,213333 |
2,475000 |
0,058282 |
0,000827 |
33 |
0,220000 |
2,808000 |
0,066237 |
0,000977 |
34 |
0,226667 |
3,010000 |
0,071075 |
0,001144 |
35 |
0,233333 |
3,253000 |
0,076909 |
0,001328 |
36 |
0,240000 |
3,606000 |
0,085410 |
0,001533 |
37 |
0,246667 |
3,960000 |
0,093966 |
0,001758 |
38 |
0,253333 |
4,455000 |
0,105983 |
0,002007 |
39 |
0,260000 |
4,818000 |
0,114836 |
0,002283 |
40 |
0,266667 |
5,020000 |
0,119776 |
0,002587 |
Стойности на непрозрачност N, нефилтрирана и филтрирана стойност на Ymax1,A (= пикова стойност, обозначена с ясно очертана цифра)
Индекс „i“ [–] |
Време [s] |
Непрозрачност N [%] |
Нефилтрирана „k“ стойност [m-1] |
Филтрирана „k“ стойност [m-1] |
259 |
1,726667 |
17,182000 |
0,438429 |
0,538856 |
260 |
1,733333 |
16,949000 |
0,431896 |
0,539423 |
261 |
1,740000 |
16,788000 |
0,427392 |
0,539936 |
262 |
1,746667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,540396 |
263 |
1,753333 |
16,788000 |
0,427392 |
0,540805 |
264 |
1,760000 |
16,798000 |
0,427671 |
0,541163 |
265 |
1,766667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,541473 |
266 |
1,773333 |
16,788000 |
0,427392 |
0,541735 |
267 |
1,780000 |
16,788000 |
0,427392 |
0,541951 |
268 |
1,786667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542123 |
269 |
1,793333 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542251 |
270 |
1,800000 |
16,793000 |
0,427532 |
0,542337 |
271 |
1,806667 |
16,788000 |
0,427392 |
0,542383 |
272 |
1,813333 |
16,783000 |
0,427252 |
0,542389 |
273 |
1,820000 |
16,780000 |
0,427168 |
0,542357 |
274 |
1,826667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542288 |
275 |
1,833333 |
16,778000 |
0,427112 |
0,542183 |
276 |
1,840000 |
16,808000 |
0,427951 |
0,542043 |
277 |
1,846667 |
16,768000 |
0,426833 |
0,541870 |
278 |
1,853333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,541662 |
279 |
1,860000 |
16,010000 |
0,405750 |
0,541418 |
280 |
1,866667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,541136 |
281 |
1,873333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,540819 |
282 |
1,880000 |
16,000000 |
0,405473 |
0,540466 |
283 |
1,886667 |
16,010000 |
0,405750 |
0,540080 |
284 |
1,893333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,539663 |
285 |
1,900000 |
16,394000 |
0,416406 |
0,539216 |
286 |
1,906667 |
16,404000 |
0,416685 |
0,538744 |
287 |
1,913333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,538245 |
288 |
1,920000 |
16,394000 |
0,416406 |
0,537722 |
289 |
1,926667 |
16,384000 |
0,416128 |
0,537175 |
290 |
1,933333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,536604 |
291 |
1,940000 |
16,010000 |
0,405750 |
0,536009 |
292 |
1,946667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,535389 |
293 |
1,953333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,534745 |
294 |
1,960000 |
16,212000 |
0,411349 |
0,534079 |
295 |
1,966667 |
16,394000 |
0,416406 |
0,533394 |
296 |
1,973333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,532691 |
297 |
1,980000 |
16,192000 |
0,410794 |
0,531971 |
298 |
1,986667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,531233 |
299 |
1,993333 |
16,000000 |
0,405473 |
0,530477 |
300 |
2,000000 |
16,000000 |
0,405473 |
0,529704 |
3. ИЗПИТВАНЕ ETC
3.1. Газообразни емисии (дизелови двигатели)
Приемат се следните резултати от изпитване на обемната помпа PDP-CVS система
V0 (m3/rev) |
0,1776 |
Np (rev) |
23 073 |
pB (kPa) |
98,0 |
p1 (kPa) |
2,3 |
T (K) |
322,5 |
Ha (g/kg) |
12,8 |
NOx conce (ppm) |
53,7 |
NOx concd (ppm) |
0,4 |
COconce (ppm) |
38,9 |
COconcd (ppm) |
1,0 |
HCconce (ppm) |
9,00 |
HCconcd (ppm) |
3,02 |
CO2,conce (%) |
0,723 |
Wact (kWh) |
62,72 |
Изчисляване на разредения дебит на отработилите газове (приложение III, допълнение 2, раздел 4.1):
Изчисляване фактора на корекция NO x (приложение III, допълнение 2, раздел 4.2):
Изчисляване фоновите коригирани концентрации (приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1.1):
Приема се дизелово гориво със смес от С1Н1.8
Изчисляване дебита на масовите емисии (приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1):
Изчисляване специфичните емисии (приложение III, допълнение 2, раздел 4.4):
3.2. Емисии на механични частици (за дизелов двигател)
Приемат се следните резултати от изпитване на обемната помпа PDP-CVS система с двойно разреждане
MTOTW (kg) |
4 237,2 |
Mf,p (mg) |
3,030 |
Mf,b (mg) |
0,044 |
MTOT (kg) |
2,159 |
MSEC (kg) |
0,909 |
Md (mg) |
0,341 |
MDIL (kg) |
1,245 |
DF |
18,69 |
Wact (kWh) |
62,72 |
Изчисляване емисиите на маси (приложение III, допълнение 2, раздел 5.1):
Изчисляване фоновите коригирани емисии на маси (приложение III, допълнение 2, раздел 5.1):
Изчисляване специфичните емисии (приложение III, допълнение 2, раздел 5.2):
3.3. Газообразни емисии (CNG двигател)
Приемат се следните резултати от изпитване на обемната помпа PDP-CVS система с двойно разреждане
MTOTW (kg) |
4 237,2 |
Ha (g/kg) |
12,8 |
NOx conce (ppm) |
17,2 |
NOx concd (ppm) |
0,4 |
COconce (ppm) |
44,3 |
COconcd (ppm) |
1,0 |
HCconce (ppm) |
27,0 |
HCconcd (ppm) |
3,02 |
CH4 conce (ppm) |
18,0 |
CH4 concd (ppm) |
1,7 |
CO2,conce (%) |
0,723 |
Wact (kWh) |
62,72 |
Изчисляване фактора на корекция NO x (приложение III, допълнение 2, раздел 4.2):
Изчисляване концентрацията на NMHC (приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1):
а) |
Метод с използване на GC ![]() |
б) |
Метод с използване на NMC Приема се ефективност на метан от 0,04 и ефективност на етан от 0,98 (виж приложение III, допълнение 5, раздел 1.8.4) ![]() |
Изчисляване фоновите коригирани концентрации (приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1.1):
Приема се еталонно гориво G20 (100 % метан) от смес на С1Н4;
За NMHC фоновата концентрация е разликата между НС concd и СН4 concd
Изчисляване дебита на масовите емисии (приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1):
Изчисляване специфичните емисии (приложение III, допълнение 2, раздел 4.4):
4. ФАКТОР НА ИЗМЕСТВАНЕ (S λ )
4.1. Изчисляване фактора на изместване λ (S λ ) (1)
където:
(S λ ) |
= |
фактора на изместване λ |
% инертност |
= |
% от обема на инертните газове в горивото (т.е. N2, CO2, He, т.н.); |
O2 * |
= |
% от обема на първоначалния кислород в горивото; |
„n“ и „m“ |
= |
отнасят се до средните стойности на С n Н m , представляващи въглеводородите, т.е.:
|
където:
СН4 |
= |
в % от съдържанието на метан в горивото; |
С2 |
= |
в % от съдържанието на всички С2 въглеводороди (напр. С2 Н6, С2Н4, т.н.) в горивото; |
С3 |
= |
в % от съдържанието на всички С3 въглеводороди (напр. С3Н8, С3Н6, т.н.) в горивото; |
С4 |
= |
в % от съдържанието на всички С4 въглеводороди (напр. С4Н10, С4Н8, т.н.) в горивото; |
С5 |
= |
в % от съдържанието на всички С5 въглеводороди (напр. С5Н12, С5 Н10, т.н.) в горивото; |
разредител |
= |
% в от съдържанието на всички разреждащи газове в горивото (напр. O2 *, N2, CO2, He, т.н.) в горивото; |
4.2. Примери за изчисляване на λ-фактора на изместване S λ
Пример 1: |
G25: СН4 = 86 % N2 = 14 % (съгласно обема) |
Пример 2: |
GR: СН4 = 87 % C2H6 = 13 % (съгласно обема) |
Пример 3: |
САЩ: СН4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C66H14 = 0,2 %, O2 = 0,6 %, N2 = 4 % |
(1) Стехиометричен коефициент въздух/гориво на автомобилните горива — SAE J1829. Джон Б. Хейууд, Основи на двигателя с вътрешно горене, МкГро-Хил, 1988 г., глава 3.4 „Горивна стехиометрия“ (стр. 68 до 72).
ПРИЛОЖЕНИЕ VIII
СПЕЦИФИЧНИ ТЕХНИЧЕСКИ ИЗИСКВАНИЯ СПРЯМО ЕТАНОЛОВИТЕ ДВИГАТЕЛИ
При двигателите, ползващи етанолов дизел, се прилагат следните специфични модификации за съответните параграфи, уравнения и коефициенти на процедурите, определени в приложение III на настоящата директива.
ПО ПРИЛОЖЕНИЕ III, ДОПЪЛНЕНИЕ 1:
4.2. Корекция за сухи/влажни условия
4.3. Корекция за NO x за влага и топлина
където,
А |
= |
0,181 G FUEL /G AIRD – 0,0266 |
В |
= |
–0,123 G FUEL /G AIRD + 0,00954 |
Т a |
= |
температура на въздуха, К |
Н a |
= |
влажност на входящия въздух, гр. влага за килограм сух въздух |
4.4. Изчисляване масовия дебит на емисиите
Масовият дебит на емисиите (g/h) за всеки режим се изчислява, както следва, като се приеме плътност на отработили газове 1,272 kg/m3 при 273 К (0 °С) и 101,3 kPa:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където:
NO x conc , CO conc , HC conc (1) са средните концентрации (ррm) на неразредения отработил газ, съгласно раздел 4.1.
Ако, по избор, газообразните емисии се определят с помощта на система за разреждане на целия поток, тогава се използват следните формули:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където:
NO x conc , CO conc , HC conc (1) са средните фонови концентрации (ррм) за всеки режим на разредения отработил газ, съгласно приложение III, допълнение 2, раздел 4.3.1.1.
В ПРИЛОЖЕНИЕ III, ДОПЪЛНЕНИЕ 2:
Раздели 3.1, 3.4, 3.8.3 и 5 на приложение 2 не се отнасят единствено до дизелови двигатели. Но те се отнасят до етанолови дизелови двигатели.
4.2. Условията за извършване на изпитването са такива, че температурата и влагата, измерени при входа на двигателя, са стандартни по време на изпитването. Стандарта е 6 ± 0,5 g вода за кг. сух въздух при температурен интервал от 298 ± 3 К. В рамките на тези ограничение не са необходими други корекции за NO x . Изпитването е невалидно, ако тези изисквания не са спазени.
4.3. Изчисляване дебита на масовите емисии
4.3.1. Системи с постоянен дебит
При системите с топлообменник, масата на замърсителите (g/изпитване) се определя от следните уравнения:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където,
NO x conc , CO conc , HC conc (1), NMHCconc = средните фонови коригирани концентрации за целия цикъл на измерване чрез интегриране (задължително за NO x и HC) или чрез събиране на проби в торба, изразени в ррм;
М TOTW = обща маса на разредения отработил газ за цикъла, съгласно раздел 4.1., kg.
4.3.1.1. Определяне на фоновите коригирани концентрации
Средните фонови концентрации на газообразните замърсители във въздуха за разреждане се изваждат от измерените концентрации, за да се получат ефективните концентрации на замърсителите. Средните стойности на фоновите концентрации могат да се определят посредством метода на събиране на проби с торба или с постоянно измерване с интегриране. Използва се следната формула:
където,
conc |
= |
концентрация на съответния замърсител в разредения отработил газ, коригирана със съответния замърсител, който се съдържа в разредения въздух, изразена в ррm |
conc e |
= |
концентрация на съответния замърсител, измерен в съответния отработил газ, изразен в ррm |
conc d |
= |
концентрация на съответния замърсител, измерен в съответния въздух за разреждане, изразен в ррm |
DF |
= |
фактор на разреждането. |
Коефициентът на разреждане се изчислява, както следва:
където,
CO 2conce |
= |
концентрация на СО2 в разредения отработил газ, изразена в % от обема |
НС conce |
= |
концентрация на НС в разредения отработил газ, изразена в ррм С1 |
СО conce |
= |
концентрация на СО в разредения отработил газ, изразена в ррm |
F S |
= |
стехиометричен коефициент |
Концентрациите, измерени на суха база, се преобразуват на влажна база, съгласно приложение III, допълнение 1, раздел 4.2.
За общата горивна смес от СН α О β N γ , коефициентът на стехиометрия се изчислява, както следва:
Алтернативно, когато сместа на горивото не е известен, може да се използва следния коефициентът на стехиометрия:
4.3.2. Системи за компенсиране на потока
При системите без топлообменник, масата на замърсителите (g/изпитване) се определя като се изчислят инстинктивните емисии на масите и интегриране на инстинктивните стойности за цикъла. Също така, фоновата корекция се прилага директно към стойността на инстинктивната концентрация. Прилагат се следните формули:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
където,
conc e |
= |
концентрация на съответния замърсител, измерена в разредения отработил газ, в ррm; |
conc d |
= |
концентрация на съответния замърсител, измерена във въздуха за разреждане, в ррm; |
M TOTW,i |
= |
инстинктивна маса на разредения отработил газ (виж раздел 4.1), в kg; |
M TOTW |
= |
обща маса на разредения отработил газ за цикъла (виж раздел 4.1), в kg; |
DF |
= |
фактор на разреждането, определен съгласно раздел 4.3.1.1. |
4.4. Изчисляване на специфичните емисии
Емисиите (g/kWh) се изчисляват за всички отделни компоненти по следния начин:
където,
W act |
= |
действителен цикъл на работа, определен съгласно раздел 3.9.2, в kWh. |
(1) Въз основа на еквивалент на С1.
ПРИЛОЖЕНИЕ IХ
СРОКОВЕ ЗА ВЪВЕЖДАНЕ НА ОТМЕНЕНИТЕ ДИРЕКТИВИ ВЪВ ВЪТРЕШНИТЕ ЗАКОНОДАТЕЛСТВА
Описани в член 10
Част А
Отменени директиви
Директиви |
Официален вестник |
Директива 88/77/ЕИО | |
Директива 91/542/ ЕИО | |
Директива 96/1/EО | |
Директива 1999/96/EО | |
Директива 2001/27/EО |
Част Б
Срокове за въвеждане във вътрешните законодателства
Директива |
Срок за въвеждане |
Дата на прилагане |
Директива 88/77/ ЕИО |
1 юли 1988 г. |
|
Директива 91/542/ ЕИО |
1 януари 1992 г. |
|
Директива 96/1/EО |
1 юли 1996 г. |
|
Директива 1999/96/EО |
1 юли 2000 г. |
|
Директива 2001/27/EО |
1 октомври 2001 г. |
1 октомври 2001 г. |
ПРИЛОЖЕНИЕ Х
ТАБЛИЦА НА СЪОТВЕТСТВИЯТА
(по член 10, параграф 2)
Директива 88/77/ЕИО |
Директива 91/542/EИОC |
Директива 1999/96/EО |
Директива 2001/27/EО |
Настоящата директива |
член 1 |
— |
|
— |
член 1 |
член 2, параграф 1 |
член 2, параграф 1 |
член 2, параграф 1 |
член 2, параграф 1 |
член 2, параграф 4 |
член 2, параграф 2 |
член 2, параграф 2 |
член 2, параграф 2 |
член 2, параграф 2 |
член 2, параграф 1 |
— |
член 2, параграф 3 |
— |
— |
— |
член 2, параграф 3 |
— |
— |
— |
— |
член 2, параграф 4 |
член 2, параграф 4 |
член 2, параграф 3 |
член 2, параграф 3 |
член 2, параграф 2 |
— |
— |
— |
член 2, параграф 4 |
член 2, параграф 3 |
— |
— |
— |
член 2, параграф 5 |
— |
— |
— |
член 2, параграф 4 |
— |
член 2, параграф 5 |
— |
— |
член 2, параграф 5 |
— |
член 2, параграф 6 |
— |
— |
член 2, параграф 6 |
— |
член 2, параграф 7 |
— |
— |
член 2, параграф 7 |
— |
член 2, параграф 8 |
— |
— |
член 2, параграф 8 |
— |
член 2, параграф 9 |
член 3 |
— |
— |
— |
— |
— |
— |
член 5 и 6 |
— |
член 3 |
— |
— |
член 4 |
— |
член 4 |
— |
член 3, параграф 1 |
член 3, параграф 1 |
— |
член 6 параграф 1 |
— |
член 3, параграф 1, буква a) |
член 3, параграф 1, буква a) |
— |
член 6 параграф 2 |
— |
член 3, параграф 1, буква б) |
член 3, параграф 1, буква б) |
— |
член 6, параграф 3 |
— |
член 3, параграф 2 |
член 3 параграф 2 |
— |
член 6 параграф 4 |
— |
член 3 параграф 3 |
член 3, параграф 3 |
— |
член 6, параграф 5 |
член 4 |
— |
— |
— |
член 7 |
член 6 |
членове 5 и 6 |
член 7 |
— |
член 8 |
член 5 |
член 4 |
член 8 |
член 3 |
член 9 |
— |
— |
— |
— |
член 10 |
— |
— |
член 9 |
член 4 |
член 11 |
член 7 |
член 7 |
член 10 |
член 5 |
член 12 |
приложения от I до VII |
— |
— |
— |
приложения от I до VII |
— |
— |
— |
приложение VIII |
приложение VIII |
— |
— |
— |
— |
приложение IX |
— |
— |
— |
— |
приложение X |