COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL ȘI COMITETUL REGIUNILOR Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării /* COM/2011/0637 final */
CUPRINS 1........... reducerea sărăciei,
într-o lume care se schimbă rapid....................................................... 3 2........... drepturile omului, democrația
și alte elemente-cheie ale bunei guvernanțe.................... 5 3........... o creștere durabilă
și favorabilă incluziunii pentru dezvoltare umană............................... 7 3.1........ Protecție socială,
sănătate, educație și locuri de muncă............................................... 8 3.2........ Mediul de afaceri, integrarea
regională și piețele mondiale............................................. 9 3.3........ Agricultura și energia durabile........................................................................................ 9 4........... parteneriate de dezvoltare
diferențiate.......................................................................... 10 5........... acțiunea coordonată a UE........................................................................................... 11 6........... o mai bună coerență
între politicile ue.......................................................................... 13 7........... acțiuni în favoarea unei
agende a schimbării.................................................................. 13
1.
reducerea sărăciei, într-o lume care se schimbă rapid
Într-un moment crucial - confruntarea cu noile
provocări globale, cu puțin timp înainte de obiectivul anului 2015,
stabilit ca țintă pentru îndeplinirea Obiectivelor de dezvoltare ale
mileniului (ODM) și în plin proces de pregătire a următorului
cadru financiar multianual (CFM) -, UE trebuie să aleagă cea mai
bună combinație de politici, instrumente și resurse pentru a fi
eficace și eficientă în lupta împotriva sărăciei în
contextul dezvoltării durabile. Comisia propune o agendă a
schimbării pentru a consolida, în această luptă, solidaritatea
Europei cu națiunile în curs de dezvoltare ale lumii. După cum statuează Tratatul de la
Lisabona, sprijinirea eforturilor depuse de țările în curs de
dezvoltare pentru eradicarea sărăciei constituie obiectivul
primordial al politicii în domeniul dezvoltării și o prioritate a
acțiunii externe a UE în sprijinul intereselor UE pentru o lume
stabilă și prosperă. De asemenea,
politica de dezvoltare contribuie la abordarea altor provocări globale
și la realizarea strategiei UE -2020. UE a avut deja o activitate
semnificativă menită să ajute la reducerea sărăciei
și, în special, la sprijinirea îndeplinirii ODM. Cu
toate acestea, multe părți ale lumii se confruntă în continuare cu
o sărăcie extremă. O serie de șocuri la scară
mondială au vulnerabilizat multe țări în curs de dezvoltare.
Având în vedere că populația lumii este în continuă
creștere, sunt necesare mai multe acțiuni pentru a identifica
soluții la provocări globale cum ar fi prevenirea conflictelor,
securitatea, protecția mediului și schimbările climatice, precum
și pentru a furniza bunuri publice globale, cum ar fi securitatea
alimentară, accesul la apă și la instalații și
condiții igienice și sanitare corespunzătoare, securitatea
energetică și migrația. Între timp, mișcările populare din
Africa de Nord și din Orientul Mijlociu au evidențiat faptul că
este esențial să se obțină progrese temeinice în ceea ce
privește îndeplinirea ODM, însă acest lucru nu este suficient. Acest
lucru conduce la două concluzii: în primul rând, obiectivele privind
dezvoltarea, democrația, drepturile omului, buna guvernanță
și securitatea sunt interdependente; în al doilea rând, este
esențial ca societățile să ofere un viitor tinerilor. Politica UE în domeniul dezvoltării
trebuie să țină seama de diferențele tot mai mari dintre
țările în curs de dezvoltare. Recent, mai multe țări
partenere au devenit donatori de sine-stătători, în timp ce alte
țări se confruntă cu o fragilitate crescândă. În prezent,
UE trebuie să exploreze noi modalități de lucru cu aceștia
și să promoveze o agendă internațională în domeniul
dezvoltării mai favorabilă incluziunii. De asemenea, există posibilitatea ca UE
să colaboreze mai strâns cu sectorul privat, cu fundații, cu
societatea civilă și cu autoritățile locale și
regionale, întrucât acestea au un rol tot mai mare în domeniul
dezvoltării. La nivelul UE, Tratatul de la Lisabona a
ancorat cu fermitate politica de dezvoltare în acțiunile externe ale UE.
Crearea postului de Înalt Reprezentant/vicepreședinte (ÎR/VP), asistat de
Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE), oferă noi
posibilități pentru o cooperare mai eficientă în domeniul
dezvoltării și un sistem mai concertat de elaborare a politicilor. UE este nu doar al 28-lea donator la nivel
european. Comisia acoperă 20% din efortul
colectiv al UE în domeniul ajutoarelor și, de asemenea,
acționează în calitate de coordonator, organizator și autor al
politicilor. UE este un partener economic și comercial, iar dialogul
său politic, politica de securitate și multe alte domenii de
politică - de la comerț, agricultură și pescuit la mediu,
schimbări climatice, energie și migrație - au un impact puternic
asupra țărilor în curs de dezvoltare. UE trebuie să
transforme acest rol multiplu în diferite combinații de politici adaptate
fiecărei țări partenere. Pentru a fi pe deplin eficiente, UE
și statele sale membre trebuie să se exprime și să
acționeze ca o singură entitate pentru a obține rezultate mai
bune și pentru a îmbunătăți vizibilitatea UE. Din cauza acestei perioade dificile din punct
de vedere economic și bugetar este cu atât mai greu să se asigure
faptul că ajutoarele sunt cheltuite în mod eficient, oferă cele mai
bune rezultate posibile și sunt utilizate pentru mobilizarea de
finanțare suplimentară pentru dezvoltare. Având în vedere acest context nou, în 2010
Comisia a lansat o consultare privind politica UE în domeniul dezvoltării[1]. Aceasta a confirmat
importanța cadrului de politică existent, în același timp convenindu-se
asupra necesității de a se spori impactul ajutorului. Sunt necesare modificări în mai multe
direcții. În special, UE trebuie să caute să își
direcționeze oferta către țările partenere unde poate avea
cel mai mare impact și să își concentreze cooperarea pentru
dezvoltare pentru a sprijini: –
drepturile omului, democrația și alte
elemente-cheie al bunei guvernanțe; –
creșterea durabilă și
favorabilă incluziunii pentru dezvoltare umană. Pentru a se asigura o eficacitate maximă,
aceste obiective ar trebui să fie însoțite de: –
parteneriate de dezvoltare diferențiate; –
acțiunea coordonată a UE; –
o mai bună coerență între
politicile UE. Comisia
propune o agendă a schimbării care ar conduce la: ·
o pondere mai mare din programele UE de cooperare
la nivel național și regional dedicate priorităților
politice menționate la punctele 2 și 3 de mai jos; ·
concentrarea activităților UE în fiecare
țară pe cel mult trei sectoare; ·
o majorare a volumului și a cotei de ajutor
din partea UE către țările care au cel mai mult nevoie de ajutor
și în care UE poate avea un impact real, inclusiv către statele
fragile; ·
o importanță sporită a drepturilor
omului, a democrației și a bunei guvernanțe în determinarea
combinației de instrumente și de modalități de ajutor la
nivel național; ·
un sprijin continuu pentru incluziunea socială
și dezvoltarea umană prin cel puțin 20% din asistența UE; ·
un accent mai mare pe investiții în factorii
care pot stimula o creștere economică durabilă și
favorabilă incluziunii, oferind un fundament pentru eforturile de reducere
a sărăciei; ·
o pondere mai mare a ajutorului acordat de UE prin
intermediul unor instrumente financiare inovatoare, inclusiv în cadrul unor
mecanisme care facilitează combinarea granturilor și a
împrumuturilor; ·
concentrarea pe contribuția la reducerea
expunerii țărilor în curs de dezvoltare la șocurile mondiale,
cum ar fi schimbările climatice, degradarea ecosistemelor și a
resurselor, instabilitatea și escaladarea prețurilor la produsele
agricole și la energie, prin concentrarea investițiilor în
agricultură și energie durabile; ·
identificarea unor soluții la provocările
în materie de securitate, fragilitate și tranziție; ·
strategii de răspuns elaborate în comun de UE
și statele membre pe baza strategiilor de dezvoltare ale partenerilor, cu
o diviziune sectorială a muncii; ·
un cadru comun al UE de raportare a rezultatelor; ·
o mai mare coerență a politicii în
domeniul dezvoltării, inclusiv prin noi programe tematice care
creează sinergii între interesele globale și eradicarea
sărăciei. Propunerea de agendă a schimbării
nu urmărește să rescrie principiile de bază ale acestui
domeniu de politică. Nu se va produce o șubrezire a obiectivului
primordial al UE privind eradicarea sărăciei în contextul
dezvoltării durabile, obiectiv prevăzut în Consensul european
privind dezvoltarea[2].
Angajamentele UE privind finanțarea pentru dezvoltare, îndeplinirea ODM
și eficacitatea ajutorului rămân ferme, la fel ca și
ambițiile sale ca lider politic și donator important. Strategiile de dezvoltare conduse de țara
parteneră vor continua să creeze un cadru pentru cooperarea pentru
dezvoltare a UE, în conformitate cu principiile asumării
responsabilității și parteneriatului. UE vizează
atingerea unui nivel mai ridicat de implicare reciprocă cu
țările sale partenere, inclusiv răspunderea reciprocă în
ceea ce privește rezultatele. Dialogul la nivel național într-un
cadru coordonat al donatorilor ar trebui să stabilească în mod
clar situațiile în care intervine UE, precum și modul de
intervenție. De asemenea, se va urmări realizarea unei
colaborări mai eficiente în cadrul sistemului multilateral.
2.
drepturile omului, democrația și alte elemente-cheie ale
bunei guvernanțe
Din punct de
vedere politic, economic, social și al mediului, buna guvernanță
este vitală pentru o dezvoltare durabilă și favorabilă
incluziunii. Sprijinul
UE în materie de guvernanță ar trebui să ocupe un loc mai
vizibil în toate parteneriatele, în special prin stimulente pentru o
reformă orientată spre rezultate și prin accentul pus pe
angajamentele partenerilor în domeniul drepturilor omului, al
democrației și al statului de drept și pentru îndeplinirea
cerințelor și nevoilor propriilor popoare. Întrucât progresul
pe termen lung poate fi generat numai de forțele interne, se va
urmări o abordare axată pe dialogul politic și de
politică sectorială cu toate părțile interesate. Combinația
ajutoarelor și nivelul acestora va depinde de situația la nivel
național, inclusiv de capacitatea țării respective de a pune în
aplicare reforme. Sprijinul în
domeniul guvernanței poate lua forma unor programe sau a unor
intervenții bazate pe proiecte pentru sprijinirea actorilor și a
proceselor la nivel local, național și sectorial. Sprijinul
acordat din bugetul general al UE ar trebui să fie legat de situația
în domeniul guvernanței și de dialogul politic cu țara
parteneră, în coordonare cu statele membre[3]. În cazul în care o
țară se abate de la angajamentul privind respectarea drepturilor
omului și a democrației, UE ar trebui să își consolideze
cooperarea cu actorii nestatali și cu autoritățile locale
și să utilizeze forme de ajutor care să ofere populației
sărace sprijinul de care are nevoie. În același timp, UE ar trebui
să mențină dialogul cu guvernele și cu actorii nestatali.
În unele cazuri, se vor putea impune condiții mai stricte. Accentul pe rezultate și pe
responsabilitatea reciprocă nu înseamnă că UE va neglija situațiile
de fragilitate în cazul în care impactul este mai redus ori mai dificil de
măsurat. UE ar trebui să depună eforturi pentru a sprijini
țările care se confruntă cu situații de fragilitate să
creeze instituții operaționale și în măsură
să-și asume răspunderea pentru actele lor, capabile să
furnizeze servicii de bază și să sprijine reducerea
sărăciei. Deciziile cu privire la acordarea unui sprijin bugetar
acestor țări vor fi luate de la caz la caz, prin analizarea
avantajelor, a costurilor și a riscurilor. Acțiunea UE ar trebui să se
concentreze pe: ·
Democrație, drepturile omului și
statul de drept. UE ar trebui să continue să
sprijine procesul de democratizare, organizarea de alegeri libere și
corecte, funcționarea instituțiilor, libertatea presei și
accesul la internet, protecția minorităților, statul de drept
și sistemele judiciare din țările partenere. ·
Egalitatea de șanse între femei și
bărbați și emanciparea femeilor ca
actori în domeniul dezvoltării și al păcii[4] vor fi integrate în toate
politicile și programele UE în materie de dezvoltare prin intermediul
Planului de acțiune din 2010 privind egalitatea de șanse între femei
și bărbați. ·
Gestionarea sectorului public pentru o mai bună furnizare a serviciilor. UE ar trebui să
sprijine programele naționale pentru a îmbunătăți
formularea politicilor, gestionarea finanțelor publice, inclusiv
înființarea și consolidarea organismelor și măsurilor în
materie de control, audit și antifraudă, precum și dezvoltarea
instituțională, inclusiv gestionarea resurselor umane. Reforma
internă și politicile fiscale în favoarea persoanelor sărace
sunt vitale. ·
Politica și administrarea
fiscală. UE va continua să promoveze sisteme
fiscale naționale echitabile și transparente în cadrul programelor
sale pentru fiecare țară, în conformitate cu principiile UE privind
buna guvernanță în domeniul fiscal, în paralel cu inițiativele
internaționale și cu raportarea la nivel de țară, pentru a
consolida transparența financiară. ·
Corupția. UE ar
trebui să sprijine țările partenere în lupta împotriva
corupției, prin intermediul programelor de guvernanță care
sprijină acțiunile de informare, sensibilizare și raportare,
precum și creșterea capacității organelor de supraveghere
și control și a sistemului judiciar. ·
Societatea civilă și
autoritățile locale. Pe baza „dialogului
structurat”[5],
UE ar trebui să își consolideze legăturile cu organizațiile
societății civile, cu partenerii sociali și cu autoritățile
locale, pe baza unui dialog constant și prin utilizarea celor mai bune
practici. UE ar trebui să sprijine crearea unei societăți
civile locale organizate, capabilă să acționeze ca gardian
și partener în dialogul cu guvernele naționale. UE ar trebui să
examineze modalitățile de mobilizare a expertizei
autorităților locale, de exemplu prin intermediul rețelelor
de excelență sau al acțiunilor de înfrățire. ·
Resurse naturale. UE ar
trebui să își intensifice sprijinul în favoarea proceselor și
organismelor de supraveghere și să continue ajutorul pentru
îndeplinirea reformelor în materie de guvernanță care promovează
gestionarea durabilă și transparentă a resurselor naturale,
inclusiv a materiilor prime și a resurselor marine, precum și a
serviciilor de ecosistem, în special în ceea ce privește dependența
populației sărace de acestea, cu precădere a fermelor micilor
proprietari. ·
Legătura dintre dezvoltare și
securitate. UE ar trebui să se asigure că
obiectivele pe care le urmărește în domeniul politicii de dezvoltare,
al consolidării păcii, al prevenirii conflictelor și al
securității internaționale (inclusiv în domeniul
securității informatice) se sprijină reciproc. UE ar trebui
să finalizeze și să pună în aplicare Planul de acțiune
necesar cu privire la securitate, fragilitate și dezvoltare[6].
3.
o creștere durabilă și favorabilă incluziunii
pentru dezvoltare umană
Creșterea durabilă și
favorabilă incluziunii este crucială pentru reducerea pe termen lung
a sărăciei, iar modelele de creștere economică sunt
la fel de importante ca și indicatorii de creștere. În acest
scop, UE ar trebui să încurajeze o creștere mai favorabilă
incluziunii, caracterizată prin capacitatea oamenilor de a contribui la
prosperitate și la crearea de locuri de muncă și de a beneficia
de acestea. Promovarea muncii decente care include crearea de locuri de
muncă, garantarea drepturilor la locul de muncă, protecția
socială și dialogul social este esențială. Dezvoltarea nu este durabilă dacă
dăunează mediului, biodiversității și resurselor naturale
și dacă accentuează expunerea/vulnerabilitatea la
calamitățile naturale. Politica UE în
domeniul dezvoltării ar trebui să promoveze o economie „verde” care
poate genera creștere economică, poate crea locuri de muncă
și poate contribui la reducerea sărăciei prin valorificarea
și investirea în capital natural[7],
inclusiv prin sprijinirea oportunităților pe piață pentru
tehnologiile mai ecologice, eficiența energetică și a
resurselor, dezvoltarea cu emisii reduse de dioxid de carbon, stimulând
totodată inovarea, utilizarea TIC și reducând utilizarea
nesustenabilă a resurselor naturale. De asemenea, ar trebui să
contribuie la îmbunătățirea capacității statelor în
curs de dezvoltare de a face față consecințelor
schimbărilor climatice. Actorii publici ar trebui să
construiască parteneriate cu întreprinderile private, cu
comunitățile locale și cu societatea civilă. Responsabilitatea
socială a întreprinderilor la nivel internațional și
național poate contribui la evitarea unui „declin accelerat” privind
drepturile omului și standardele internaționale în domeniul social
și al mediului și, de asemenea, poate promova un comportament
responsabil în afaceri, în concordanță cu instrumentele recunoscute
la nivel internațional. UE ar trebui să își concentreze
ajutorul în favoarea creșterii durabile și favorabile incluziunii
asupra: ·
acelor sectoare care pun bazele creșterii
economice și contribuie la garantarea caracterului incluziv al acesteia,
în special protecția socială, sănătatea și
educația; ·
vectorilor care generează creșterea
durabilă și favorabilă incluziunii, în special un mediu de
afaceri mai puternic și o integrare regională mai profundă; ·
acelor sectoare care au un puternic efect
multiplicator asupra economiilor țărilor în curs de dezvoltare
și contribuie la protecția mediului, prevenirea schimbărilor
climatice și adaptarea la acestea, în special agricultura și
energia durabile.
3.1.
Protecție socială,
sănătate, educație și locuri de muncă
UE ar trebui să adopte o abordare mai
cuprinzătoare privind dezvoltarea umană. Aceasta implică
acțiuni de sprijin pentru dezvoltarea unei populații
sănătoase și educate, dotarea forței de muncă cu acele
competențe care sunt adaptate nevoilor pieței forței de
muncă, dezvoltarea protecției sociale și reducerea
inegalității de șanse. UE ar trebui să sprijine reformele
sectoriale care sporesc accesul la servicii de calitate în domeniul
sănătății și educației și să
consolideze capacitățile locale pentru ca acestea să poată
răspunde provocărilor globale. UE ar trebui să utilizeze tot
spectrul de instrumente de ajutor de care dispune, în special „contractele
în materie de reformă sectorială”, cu intensificarea dialogului
în domeniul politicilor sectoriale. UE ar trebui să ia măsuri pentru a
dezvolta și consolida sistemele de sănătate, pentru a reduce
inegalitățile în ceea ce privește accesul la serviciile de
sănătate, pentru a promova coerența politicilor și a
crește nivelul de protecție față de amenințările
globale la adresa sănătății, îmbunătățind
astfel rezultatele în materie de sănătate pentru toți. UE ar trebui să își consolideze
sprijinul pentru o educație de calitate, astfel încât să dea
tinerilor cunoștințele și competențele necesare pentru a fi
membri activi ai unei societăți aflate în plină evoluție.
Prin consolidarea capacităților și prin schimbul de
cunoștințe, UE ar trebui să sprijine formarea profesională
menită să sporească șansele de angajare, precum
și capacitatea de a desfășura activitatea de cercetare și
de a utiliza rezultatele acesteia. UE ar trebui să sprijine agenda pentru
o muncă decentă, schemele și plafoanele de protecție
socială și, de asemenea, să încurajeze politicile de
natură să faciliteze mobilitatea forței de muncă la
nivel regional. UE va sprijini eforturile direcționate pe obiective,
în vederea exploatării depline a interdependenței dintre
migrație, mobilitate și ocuparea forței de muncă.
3.2.
Mediul de afaceri, integrarea regională
și piețele mondiale
Creșterea economică are nevoie de un
mediu de afaceri favorabil. UE ar trebui să sprijine dezvoltarea unor sectoare
private locale competitive, inclusiv prin consolidarea
capacității instituționale și antreprenoriale la nivel
local, prin promovarea IMM-urilor și a cooperativelor, prin sprijinirea
reformelor legislative și de reglementare și aplicarea lor (inclusiv
pentru utilizarea comunicațiilor electronice ca instrument de sprijinire a
creșterii economice în toate sectoarele), prin facilitarea accesului la
servicii financiare și de afaceri și prin promovarea politicilor
agricole, industriale și de inovare. De asemenea, în acest fel
țările în curs de dezvoltare, în special cele mai sărace, vor
putea să beneficieze de șansele oferite de piețele integrate
la nivel mondial. Aceste eforturi trebuie însoțite de ajutoare de o
calitate mai bună și mai bine direcționate în domeniul
comerțului și al facilitării comerțului. În același spirit, pentru ca
țările în curs de dezvoltare să înregistreze succese este
esențial să atragă și să mențină investițiile
private naționale și străine substanțiale și să
îmbunătățească infrastructura. UE ar trebui să
dezvolte noi modalități de a construi dialogul cu sectorul privat,
în special pentru a mobiliza activitatea și resursele sectorului privat
pentru furnizarea de bunuri publice. UE ar trebui să examineze
posibilitatea finanțării prin granturi în avans și prin
mecanismele de partajare a riscurilor menite să stimuleze realizarea de
parteneriate între sectorul public și cel privat și investițiile
private. UE ar trebui să investească numai în infrastructură, în
cazul în care sectorul privat nu poate face acest lucru în condiții
comerciale. UE va continua să dezvolte mecanisme
combinate în vederea creșterii resurselor financiare pentru dezvoltare,
valorificând experiențele de succes, de exemplu facilitățile
europene de investiții sau Fondul fiduciar UE-Africa pentru
infrastructură. În anumite sectoare și țări, ar trebui
să se atingă un procent mai ridicat al resurselor pentru
dezvoltare ale UE, prin intermediul instrumentelor financiare existente sau
noi, de exemplu prin combinarea granturilor cu împrumuturile și cu alte
mecanisme de partajare a riscurilor, în vederea atragerii de resurse
suplimentare, astfel încât să se obțină un impact mai mare.
Acest proces ar trebui susținut de o platformă a UE pentru cooperare
și dezvoltare, care să încorporeze Comisia, statele membre și
instituțiile financiare europene. Dezvoltarea regională și
integrarea pot impulsiona comerțul și
investițiile și, de asemenea, pot consolida pacea și
stabilitatea. UE ar trebui să sprijine eforturile de integrare
regională și continentală (inclusiv inițiativele sud-sud)
prin intermediul politicilor puse în aplicare de țările partenere în
domenii cum ar fi piețele, infrastructura și cooperarea transfrontalieră
privind apa, energia și securitatea. Se va oferi sprijin pentru abordarea
problemei diferențelor în materie de competitivitate, în cadrul
activităților consistente și din ce în ce mai numeroase ale UE
în domeniul ajutoarelor pentru (sectorul) comerț(ului), al acordurilor
de parteneriat economic și al altor acorduri de liber schimb cu
regiunile în curs de dezvoltare.
3.3.
Agricultura și energia durabile
UE ar trebui să utilizeze sprijinul
său în agricultură și energie pentru a ajuta țările în
curs de dezvoltare să se protejeze împotriva șocurilor (cum ar fi
insuficiența resurselor și a ofertei, volatilitatea prețurilor)
și, astfel, să contribuie la crearea bazelor unei creșteri
durabile. UE ar trebui să abordeze inegalitățile și, în
special, să ofere persoanelor sărace un acces mai bun la terenuri,
hrană, apă și energie, fără afectarea mediului. În agricultură, UE ar trebui
să sprijine practicile sustenabile, inclusiv protejarea serviciilor de
ecosistem, acordând prioritate practicilor dezvoltate pe plan local și
axându-se pe agricultura practicată de micii proprietari și pe
mijloacele de subzistență rurală, formarea grupurilor de
producători, lanțul de aprovizionare și de comercializare, dar
și pe eforturile guvernului de a facilita investiții private
responsabile. UE își va continua activitatea în domeniul consolidării
standardelor cu privire la o alimentație sănătoasă, al
guvernanței în materie de securitate alimentară și al reducerii
volatilității prețului la alimente la nivel internațional. În sectorul energiei, UE ar trebui
să ofere tehnologie și expertiză, precum și fonduri pentru
dezvoltare, și ar trebui să se concentreze pe trei probleme
principale: volatilitatea prețurilor și securitatea energetică,
schimbările climatice, inclusiv accesul la tehnologiile cu emisii reduse
de dioxid de carbon, și accesul la servicii sigure, accesibile, nepoluante
și sustenabile în domeniul energiei[8].
În ambele sectoare, UE ar trebui să
susțină dezvoltarea capacităților și transferul de
tehnologie, inclusiv în strategiile de adaptare la schimbările climatice
și de atenuare a efectelor acestora. UE dorește să încheie parteneriate
pe termen lung cu țările în curs de dezvoltare, bazate pe
răspundere reciprocă.
4.
parteneriate de dezvoltare diferențiate
UE trebuie să urmărească
direcționarea resurselor acolo unde este nevoie de ele cel mai mult în
scopul reducerii sărăciei, precum și în zonele în care aceste
resurse pot avea un impact maxim. Ajutorul prin granturi nu ar trebui să
figureze în cooperarea geografică cu țările în curs de
dezvoltare mai avansate, aflate deja pe calea unei creșteri susținute
și/sau capabile să genereze resurse proprii suficiente. Pe de
altă parte, multe alte țări rămân puternic dependente de
asistența externă în ceea ce privește furnizarea serviciilor de
bază către cetățenii lor. Între cele două exemple se
află o serie de situații care necesită diferite combinații
de politici și acorduri de cooperare. Prin urmare, o abordare
diferențiată privind alocarea ajutoarelor și parteneriatele
este esențială pentru obținerea unui impact maxim și a unei
eficacități maxime. UE ar trebui să recunoască în
continuare importanța deosebită de a sprijini dezvoltarea în propria zonă
de vecinătate[9]
și în Africa Subsahariană[10].
UE ar trebui să aloce în toate regiunile mai multe fonduri decât în trecut
acelor țări care au cel mai mult nevoie de ajutor, inclusiv statelor
fragile. Mai precis, asistența UE pentru
dezvoltare ar trebui să fie alocată în funcție de: –
nevoile țării: evaluate prin utilizarea mai multor indicatori, ținând seama, inter
alia, de tendințele de dezvoltare economică și
socio-umană, de evoluțiile creșterii economice, precum și
de indicii de vulnerabilitate și fragilitate; –
capacități: evaluate
în funcție de capacitatea unei țări de a genera resurse
financiare suficiente, în special resurse interne, precum și accesul
acesteia la alte surse de finanțare, cum ar fi piețele
internaționale, investițiile private sau resursele naturale. Ar
trebui să se țină seama, de asemenea, de capacitățile
de absorbție; –
angajamentele și performanțele
fiecărei țări: ar trebui să se
țină seama în mod pozitiv de investițiile țării
respective în educație, sănătate și protecție
socială, de progresele realizate de aceasta în domeniul mediului, al
democrației și al bunei guvernanțe, precum și de
soliditatea politicilor sale economice și fiscale, inclusiv gestionarea
financiară; –
impactul potențial al UE: evaluat prin intermediul a două obiective transversale: (1)
creșterea gradului în care cooperarea UE ar
putea promova și sprijini reformele politice, economice, sociale
și de mediu în țările partenere; (2)
creșterea efectului de pârghie pe care
ajutorul UE l-ar putea avea asupra altor surse de finanțare pentru
dezvoltare, în special asupra investițiilor private. Prin intermediul unui amplu dialog politic
și de politici sectoriale cu toate țările partenere, UE ar
trebui să stabilească forma de cooperare cea mai adecvată, care
să conducă la decizii documentate și obiective privind cea mai
eficientă structură de politici, nivelurile de ajutoare, acordurile
de ajutor și utilizarea instrumentelor financiare noi și existente,
care să valorifice experiența UE în gestionarea tranziției. Pentru unele țări, aceasta poate
avea drept efect reducerea ajutoarelor UE pentru dezvoltare sub formă de granturi
sau chiar suprimarea acestora, precum și o relație diferită
în materie de dezvoltare, bazată pe împrumuturi, cooperare
tehnică sau sprijin pentru cooperarea trilaterală. În situații de fragilitate ar trebui
să se stabilească forme specifice de ajutor, de natură
să permită redresarea și rezistența, în special printr-o
coordonare strânsă cu comunitatea internațională și
printr-o participare adecvată la activitățile umanitare. Scopul
avut în vedere ar trebui să fie maximizarea nivelului de asumare a responsabilității
la nivel național și local, astfel încât să se asigure
stabilitatea și îndeplinirea nevoilor de bază pe termen scurt, în
același timp asigurându-se consolidarea guvernanței, creșterea
capacităților și a economiei, menținerea construcției
statale ca element central. Acest proces de luare a deciziilor la nivel
național ar da UE flexibilitatea necesară pentru a
răspunde unor evenimente neprevăzute, cu deosebire
calamitățile naturale sau provocate de om.
5.
acțiunea coordonată a UE
Fragmentarea și proliferarea
ajutorului este încă larg răspândită și chiar în
creștere, în pofida eforturilor recente
considerabile în materie de coordonare și armonizare a
activităților donatorilor. UE trebuie să își asume un rol
de conducere mai activ, astfel cum a fost mandatată prin Tratatul de la
Lisabona, și să prezinte propuneri pentru eficientizarea ajutoarelor
europene. Programarea în comun a ajutoarelor UE
și ale statelor membre ar reduce fragmentarea
ajutoarelor și ar crește impactul acestora proporțional cu
nivelurile angajamentului. Obiectivul urmărit este realizarea unui proces
de programare simplificat și mai rapid, care, în cea mai mare parte,
să fie pus în aplicare pe teren. În cazul în care țara parteneră
și-a formulat propria strategie, UE ar trebui să o sprijine prin
elaborarea, ori de câte ori este posibil, a unor documente de programare
multianuală, în comun cu statele membre. În cazul în care țara
parteneră nu și-a formulat propria strategie, UE va depune eforturi
pentru a elabora o strategie în comun cu statele membre. Acest proces ar avea drept rezultat un document unic comun de programare, care ar
trebui să indice diviziunea sectorială a muncii și
alocările financiare defalcate pe sectoare și donatori. UE și
statele membre ar trebui să ia drept referință acest document
atunci când își elaborează planurile bilaterale de punere în
aplicare. Participarea ar trebui să fie deschisă donatorilor
din țări terțe care s-au angajat să contribuie la acest
proces într-o țară dată. Pentru a stimula asumarea responsabilității
la nivel de țară, programarea comună ar trebui să
fie sincronizată cu ciclurile de strategie ale țărilor partenere,
dacă este posibil. Din punct de vedere operațional, UE
și statele membre ar trebui să utilizeze modalități de
ajutor care să faciliteze acțiunile comune, cum ar fi sprijinul
bugetar (în cadrul unui „contract unic al UE”), fondurile fiduciare ale UE
și cooperarea delegată. Privind diviziunea muncii între
țări, Comisia încurajează toate statele membre să fie mai
transparente atunci când intră sau părăsesc procesul respectiv,
în conformitate cu Codul de conduită al UE privind diviziunea muncii[11]. Este necesară o abordare
coordonată, inclusiv un mecanism de coordonare pentru diviziunea
muncii la nivel internațional. UE ar trebui să dezvolte un cadru
comun pentru evaluarea și comunicarea rezultatelor politicii de
dezvoltare, inclusiv cu privire la creșterea durabilă și
favorabilă incluziunii În conformitate cu Cadrul operațional privind
eficacitatea ajutorului[12],
UE va colabora cu țările partenere și cu alți donatori cu
privire la abordările ample privind răspunderea internă
și reciprocă și transparența, inclusiv prin
dezvoltarea capacității statistice. Transparența este un element fundamental
pentru obținerea unui ajutor eficient și responsabil. Comisia, care a
adoptat normele Inițiativei internaționale privind transparența
ajutoarelor, reprezintă deja unul dintre donatorii cu cel mai înalt nivel
de transparență. Comisia ar trebui să depună în continuare
eforturi în acest sens, împreună cu statele membre.
6.
o mai bună coerență între politicile ue
UE este promotorul agendei privind coerența
politicii de dezvoltare (CPD) și va continua să evalueze impactul
politicilor sale asupra obiectivelor de dezvoltare. UE își va consolida
dialogul la nivel național privind CPD și va continua să
promoveze CPD în cadrul forurilor mondiale, astfel încât să contribuie la
crearea unui mediu care sprijină eforturile țărilor celor mai
sărace. Viitorul cadru financiar multianual ar trebui
să consolideze CPD. Programele tematice sunt considerate instrumente de
abordare a problemelor globale și vor proiecta politicile UE în cooperarea
pentru dezvoltare și, în același timp, vor contribui la eradicarea
sărăciei. UE trebuie să
își intensifice abordarea comună în materie de securitate și
sărăcie și, dacă este necesar, își va adapta
temeiurile și procedurile juridice. Inițiativele UE în domeniul
dezvoltării, al politicii externe și de securitate ar trebui să
fie legate în așa fel încât să creeze o abordare mai coerentă a
păcii, a consolidării capacității statului, a reducerii
sărăciei și a cauzelor care stau la baza conflictelor.
Obiectivul UE este de a asigura o tranziție lină de la
ajutorul umanitar și răspunsul la situații de criză
către o cooperare pentru dezvoltare pe termen lung. Din punct de
vedere al legăturii dintre dezvoltare și migrație, UE ar
trebui să sprijine țările în curs de dezvoltare în ceea ce
privește consolidarea politicilor, capacităților și
activităților acestora în domeniul migrației și mobilității,
în vederea maximizării impactului dezvoltării din punct de vedere al
mobilității regionale și globale a persoanelor.
7.
acțiuni în favoarea unei agende a schimbării
Comisia face apel la Consiliu să
susțină proiectul de agendă a schimbării, care
urmărește: –
să ofere UE o politică și
practici de mare impact în domeniul dezvoltării pentru
următoarea decadă și să confere UE un rol conducător
în stabilirea unei ample agende de dezvoltare la nivel internațional
până în 2015 și după această dată; –
să sprijine modificările necesare în
țările partenere pentru a se obține progrese mai rapide în
direcția reducerii sărăciei și a îndeplinirii ODM. Serviciile Comisiei și SEAE se vor
asigura că principiile directoare prevăzute în prezenta comunicare
sunt reflectate progresiv pe durata restului ciclului de programare actual
și în viitoarele documente de programare, precum și în propunerile
referitoare la arhitectura, legislația și programarea instrumentelor
financiare viitoare de acțiune externă. De asemenea, statele membre sunt invitate
să pună în aplicare agenda schimbării. [1] COM (2010) 629 http://ec.europa.eu/europeaid/how/public-consultations/5241_en.htm [2] 2006/C 46/01. [3] COM(2011) 638. [4] SEC(2010) 265 final. [5] http://ec.europa.eu/europeaid/who/partners/civil-society/structured-dialogue_en.htm [6] Concluziile Consiliului 14919/07 și 15118/07. [7] COM(2011) 363 final. [8] Ținând seama de inițiativele în
desfășurare, cum ar fi Grupul ONU la nivel înalt privind Energia
durabilă pentru toți. [9] COM(2011) 303. [10] Inclusiv prin strategia comună Africa-UE. [11] 9558/07. [12] 18239/10.